Справа № 441/283/17 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3085/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_9 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 441/283/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року ухвалене судом у складі судді Українця П.Ф. у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Державий ощадний банк України» в особі філії- Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору ,-

в с т а н о в и в :

24.02.2017 року позивач ОСОБА_6 звернувся з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 31.05.2012р., що укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

Вимоги мотивував тим, що 31.05.2012р. між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір із змінами від 31.03.2014 відповідно до якого ОСОБА_7 передала в іпотеку нежитлову будівлю, крамницю, міні-бар площею 297,5 м кв., на АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно ОСОБА_7 набуто на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2012р., тобто під час перебування з ним у шлюбі, тому є спільним майном подружжя. Між тим, державна реєстрація нерухомого майна здійснена 07.06.2012р. виключно за ОСОБА_7 , частка позивача у цьому об`єкті на момент укладення іпотечного договору 31.05.2012р. виділена в натурі і зареєстрована як об`єкт нерухомості за ним не була, а отже іпотекодавець не мала права на розпорядження спільно нажитим майном і на передачу його в іпотеку. Просив позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним іпотечного договору від 31 травня 2012 року, що укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «Державний ощадний банк України», зареєстрованого в реєстрі за № 402.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно зареєстроване в установленому Законом порядку, якщо інше не встановлено цим Законом. Разом з тим, суд у своєму рішенні від 19.10.2018 року встановив, що ОСОБА_7 набула права власності лише 07.06.2012 року, тобто, права розпоряджатися майном відповідно до ст. 319 ЦК України на час укладення іпотечного договору 31.05.2012 року вона не мала, проте передала це майно в іпотеку банку, чим порушила права позивача. Звертає увагу, що ухвалюючи рішення, суд не врахував пояснення його представника щодо нікчемності іпотечного договору, не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, зокрема, судом проігноровано, що 31 березня 2014 року було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 31.05.2012 року, однак згоди на укладення такого договору він не надавав, що свідчить про його нікчемність. У рішенні судом не надано правової оцінки Іпотечному договору від 31.05.2012 року та про внесення до нього змін договором від 31 березня 2014 року , таким чином всупереч вимог ст.243 ЦПК України, суд не вдавався до з`ясування нових обставин, які виникли в процесі дебатів, чим порушив його права на об`єктивний розгляд справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати іпотечний договір від 31 травня 2012 року та Договір про внесення змін до нього від 31 березня 2014 року недійсними.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України представником відповідача АТ «Ощадбанк» в особі адвоката Дільного Н.З. та представником третьої особи ОСОБА_4 адвокатом Жила В.С. надано Відзиви на апеляційну скаргу.

У Відзивах на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 зазначається, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, правові підстави для її задоволення відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_8 . на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_9 та представника третьої особи Жила В.С., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 просить визнати недійсним Іпотечний договір від 31.05.2012 року із внесеними змінами 31.03.2014 року (далі Договір), який укладений між його дружиною ОСОБА_7 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до п.1.1 Договору іпотеки від 31.05.2012 року такий був укладений з метою забезпечення належного виконання зобов`язання по Кредитному договору №1978 від 31.05.2012 року відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_7 передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому Договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.05.2012 року, реєстровий номер 684.

Згідно п.1.2 предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля, крамниця, міні-бар загальною площею 297,5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Так як вищезазначене майно набуте в шлюбі, вважає його спільним майном подружжя.

Посилається на те, що оскільки державна реєстрація вищезазначеного нерухомого майна здійснена 07.06.2012 року саме за позикодавцем ОСОБА_7 , його частка у цьому об`єкті на момент укладення Іпотечного договору 31.05.2012 року виділена в натурі не була і зареєстрована як об`єкт нерухомості за ним не була, тому іпотекодавець ОСОБА_7 не мала права розпоряджатися таким та передавати його в іпотеку.

Відповідно до ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції дано правову оцінку всім обставинам справи та вирішено спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 572, 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК) іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Судом встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 31.05.2012 року в сумі 485 369 грн. 35 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31.05.2012 року, зокрема, на нерухоме майно-нежитлову будівлю, крамницю, міні-бар, які знаходяться у АДРЕСА_1 площею АДРЕСА_2 , 5 кв.м і належать на праві власності ОСОБА_7

Вищезазначене рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015 року виконано, що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ від 25.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Новим власником спірної нежитлової будівлі в АДРЕСА_1 є третя особа по справі ОСОБА_4 , яка набула спірне нежитлове приміщення в результаті прилюдних торгів та згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником крамниці, міні-бару загальною площею 297,5 кв.м за вище вказаною адресою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 5 ст. 203 цього кодексу.

Окрім цього, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.08.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року відмовлено ОСОБА_6 у аналогічному позові про визнання недійсним іпотечного договору.

Доводи апелянта про набуття ОСОБА_7 нерухомого майна у шлюбі, де є частка його права власності та передача цього майна в іпотеку без виділення частки, спростовуються нотаріально засвідченою згодою ОСОБА_6 про дачу згоди своїй дружині ОСОБА_7 на передачу в іпотеку для забезпечення кредитного зобов`язання у АТ «Ощадбанк» нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару загальною площею 297, 5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Додатково позивачем ОСОБА_6 повідомлено, що Договір буде укладатися його дружиною виключно в інтересах їх сім`ї та на умовах, які вони попередньо узгодили та вважали вигідними для них та сім`ї.

Питання надання ОСОБА_6 згоди на укладення оспорюваного Іпотечного договору було предметом дослідження у справі № 441/169/16 за позовом ОСОБА_6 про визнання недійсними електронних торгів. Надання ОСОБА_6 згоди на укладення оспорюваного договору було підтверджено копією заяви-згоди ОСОБА_6 , яку надав Львівський Державний нотаріальний архів . Відтак, зазначене вище рішення у цій частині позовних вимог, має преюдиційне значення для вирішення даного спору та судом першої інстанції дано оцінку з цього приводу, що відповідає вимогам ст. 578 ЦК та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» під час укладення договору іпотеки.

За приписами ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як окремий об`єкт нерухомості.

Щодо відповідності договору іпотеки положенням чинного законодавства в частині відсутності повноважень у ОСОБА_7 на розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та одержання згоди другого з подружжя, було предметом дослідження у справі № 441/588/16-ц за позовом ОСОБА_6 до АТ «Ощадбанк» про визнання недійсним договору іпотеки по якій прийнято рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23.08.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року.

Згідно положень ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині, що на момент укладення Іпотечного договору 31.05.2012 року право власності на предмет іпотеки не було зареєстровано за ОСОБА_7 як власником , оскільки така реєстрація була проведена Городоцьким БТІ 07.06.2012 року, суд вважає такі доводи безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що одночасне укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та іпотечного договору можливе, якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання цього нерухомого майна.

Із матеріалів справи, висновків суду першої інстанції, належно встановлено, що нежитлова будівля крамниці, міні-бару, що знаходиться у АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_7 у ОСОБА_10 за кредитні кошти та одночасно із укладенням договору купівлі-продажу майна була передана ОСОБА_7 в іпотеку Банку для забезпечення виконання свої зобов`язань за кредитним договором №1978 від 31.05.2012 року. На момент посвідчення Іпотечного договору ОСОБА_7 було вже укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.05.2012 року відповідно до якого в останньої виникло право на набуте нею у власність нерухоме майно у майбутньому, а відтак передача нежитлової будівлі в іпотеку проведена правомірно відповідно до положень ст.5 Закону.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині нікчемності Іпотечного договору, такі є безпідставними.

У п.4, 5 постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» прописано, що судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини-якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст.219, частина перша статті 220, частина перша ст.224 тощо) та оспорювані-якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга ст.. 223, частина перша статті 225 ЦК).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Із матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_6 заявляв вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме Іпотечного договору від 31.05.2012 року та Договору про внесення змін до нього від 31.03.2014 року чи то в позовній заяві, чи шляхом подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог чи зміни предмета спору або підстави позовних вимог.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції з тих підстав, що суд не надав правової оцінки заявленим в судових дебатах представником позивача Зіньком М.З. вимог про нікчемність Іпотечного договору та змін до нього є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк