САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1991/18
Провадження №2/726/27/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2, розглянувши в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, державного реєстратора ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 міської ради, державного реєстратора ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення.

В позові посилається на те, що 22 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № Е/V092936-1, згідно якого Банку в іпотеку було передано житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Лугова, буд. 63.

Зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 20.03.2017 року, 22.09.2016 р. державним реєстратором ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на будинок по вул. Луговій, 63 в м. Чернівці за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказує на те, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав і нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права і спірний будинок за ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки Відповідачем державним реєстратором ОСОБА_5 не з'ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.

Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майї та їх обтяжень» визначено що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутній суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та 1 обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Вказує на те, що жодної вимоги ОСОБА_3 особисто не отримував. А згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за № 1127 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимога має бути отримана саме іпотекодавцем. Крім того, жодної вимоги також не було надіслано і на адресу боржника ОСОБА_6, що також є порушенням вищевказаної постанови КМУ.

Просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 міської ради про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 31551 від 24.09.2016 року щодо реєстрації права власності на нерухоме майно кварти Чернівці вул.. Лугова, 63 за ПАТ КБ «Приватбанк». Також просить скасувати запис про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором ОСОБА_4 міської ради на під рішення № 31551404 від 24.09.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Зазначає, що перед зверненням до реєстратора іпотеко держатель повинен замовити звіт про оцінку обєкта майна згідно Закону України «Про іпотеку». Відсутність такого звіту або складання його з порушенням закону є підставою скасування рішення реєстратора.

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просить відмовити в позові в повному обсязі та подала заперечення. Посилається на те, що між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір від 22.00.2010р. за №Е/V092936 із змінами внесеними додатковою угодою від 30.12.2010р. згідно якого остання отримала кредит в розмірі 2246595,00 грн. на строк до 20 вересня 2020 року під 18 % річних. З метою забезпечення вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_3 22.09.2010р. Укладено іпотечний договір. Згідно якого в іпотеку банку передано житловий будинок за адресою: м. Чернівці, вул. Лугова, 63.

Вказує на те, що у звязку із неналежним невиконанням зобов'язань за кредитним договором банк вимушений був стягнути заборгованість в судовому порядку згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 березня 2012 року, яке залишене без змін апеляційною інстанцією 14 червня 2013 року з ОСОБА_7 стгягнуто суму боргу в розмірі 2 838 068,38 грн. Вказана заборгованість не погашається значний період часу.

Зокрема, як вбачається зі змісту укладеного між ОСОБА_3 та банком договору іпотеки, зокрема з п.1, 18.6, 18.8.1, 15.8.2, 18.8.3, 18.9 договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, виявлення погіршення стану майна, зменшення вартості майна, якщо Інформація та документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 18.9 договору про Іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі, виконавчого напису, за рішенням суду, або згідно із застереженням про задоволення вимог потекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 29). Так у п. 29 договору іпотеки зазначено про застереження на задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом : продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 закону України «Про іпотеку», а також переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця. При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотеко держателя.

Вказує на те, що Банк використовуючи згідно умов укладеного договору іпотеки своє право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно існуючого у договорі застереження та відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав, на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушень, адресовані на адресу ОСОБА_3М.(м. Чернівці вул. Лугова, 63 ), та ОСОБА_8 (м. Чернівці вул. Сторожинецька, 134 ) від 26.07.2016р. за № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 з доказами вручення - рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які містять дані про їх отримання Таким чином, вважається що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і П.М. належно повідомлені, оскільки банк не тільки відправив на їх адресу такого листа, а й довів факт його вручення адресатам листів.

Щодо надіслання повідомлення для ОСОБА_6 на адресу м. Чернівці вул. Сторожинецька, 134,слід вказати, що дана адреса доведена до відома банку самою ОСОБА_6, яка неодноразово вказувала її саме, як адресу для листування.

Вказує на те, що зазначення позивачем одною із підстав для задоволення позову відстуність висновку про вартість майна слід вказати наступне. Висновок про вартість майна наявний від 26.09.2016р. і За №2-9181/16 згідно якого ринкова вартість предмету іпотеки визначена в розмірі 403000 грн. Висновок здійснювався для того щоб банк поставив предмет іпотеки на баланс по ринковій вартості. Безпідставним є посилання представника позивача на необхідність подачі перед здійсненням реєстрації права власності розрахунку заборгованості боржника з якого можна зробити висновок про наявність факту виконання відповідних умов правочину. Вважає, що допущено помилку щодо юридичного трактування п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки перевірку безспірності вимог здійснюється нотаріусом при вчиненні виконавчого напису. В даному ж пункті мова іде про здійснення державної реєстрації на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину. тобто мається на увазі зовсім інший договір, не іпотечний, по якому сторона виконала певіі умови договору, які дають підстави провести державну реєстрацію (договір викупу і т.н.). В нашому ж випадку, мова йде про реєстрацію права власності саме на підставі іпотечного договору і перелік документів чітко виписаний у п. 61 Порядку. Тому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_9 не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності а також відзив, у якому проосить відмовити в позові в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності а також відзив, у якому зазначила, що її дії були вчинені відповідно до п.3 ст. 10,18,24 частини 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та проведені з дотриманням вимог п. 61 Порядку проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень тому просить відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 22.09.2009 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір за № E/V092936 із змінами внесеними додатковою угодою від 30.12.2010 року на суму 2 246 595,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань між ПАТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_3 22.09.2009 року було укладено договір іпотеки за № E/V092936-1, відповідно до якого банку в іпотеку було передано житловий будинок за адресою: м. Чернівці, вул. Лугова, буд.63.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.03.2017 року вбачається що державним реєстратором ОСОБА_5 22.09.2016 року право власності на будинок за адресою м. Чернівці вул. Лугова, буд. 63 було зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушення, адресовані на адресу позивача.

Судом встановлено, що зі змісту укладеного між ОСОБА_3 та банком договору іпотеки, зокрема з п.1, 18.6, 18.8.1, 15.8.2, 18.8.3, 18.9 договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, виявлення погіршення стану майна, зменшення вартості майна, якщо Інформація та документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 18.9 договору про Іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі, виконавчого напису, за рішенням суду, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі

Судом встановлено, що відповідно до п. 29 договору іпотеки зазначено про застереження на задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом : продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 закону України «Про іпотеку», а також переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити Іпотекодавця. При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.07.2016р. за № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 адресовані на адресу ОСОБА_3М.(м. Чернівці вул. Лугова, 63 ), та ОСОБА_8 (м. Чернівці вул. Сторожинецька, 134 ) є доказами вручення та які містять дані про їх отримання Таким чином, вважається що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і П.М. належно повідомлені, оскільки банк не тільки відправив на їх адресу такого листа, а й довів факт його вручення адресатам листів.

Судом встановлено, що відповідно до висновку про вартість майна № 2-9181/16 від 26.09.2016 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, загальною площею 36,7 кв.м., що розташовані за адресою м. Чернівці, вул. Лугова, 63, станом на 26.09.2016 року ринкова вартість обєкта оцінки складає 403000 (чотириста три тисячі) грн. 00 коп.

Судом встановлено, що відповідно до реєстраційної справи обєкта нерухомого майна за адресою м. Чернівці, вул. Лугова, 63 реєстрація права власності за договором іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» містить заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень де зазначено відомості про субєка права ПАТ КБ «ПриватБанк» податковий номер 14360570.

Судом встановлено, що відповідно до вимогу про усунення порушень від 26.07.2016 року № Е.НМ. 0.0.0.0./1-0002 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про повернення суми кредиту та те, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, та те, що на підставі п. 29 договору іпотеки після спливу тридцяти денного строку з дня отримання повідомлення Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, господарські будівлі та споруди, загальною площею 36,7 кв.м., що розташовані за адресою м. Чернівці, вул. Лугова, 63.

Судом встановлено, що відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2016 року № 31551404 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою м. Чернівці, вул. Лугова, 63 за субєктом ПАТ КБ «ПриватБанк».

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»)

За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»)

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Відповідно ст. 36 ЗУ Про іпотеку, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 21 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону Про оподаткування прибутку підприємств здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50% від загальної вартості предмету іпотеки, яка зазначена в п. і 1 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище ніж зазначена в цьому пункті.

Відповідно до п. 26 звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, або

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України Про іпотеку, для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.ст. 36,37 цього Закону.

Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Із дослідженого судом іпотечного договору від 22 вересня 2009 року вбачається, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, якщо протягом тридцяти календарних днів іпотекодавець не задовольнить вимогу іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов'язання та/або умов цього договору

Суб'єктивне право лише тоді може бути визнано мірою можливої поведінки уповноваженої особи, коли воно забезпечено (гарантовано) від неправомірного впливу зовнішніх чинників. Така гарантія найбільш ефективно втілюється у можливості вимагати захисту цивільного прав та інтересу. Під поняттям цивільно-правового захисту слід розуміти передбачену законом вид і міру можливого або обов'язкового впливу на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу, з метою поновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права.

Визначення цієї поведінки через право (можливість) чи через обов'язок залежить від суб'єкта здійснення діяльності стосовно захисту, а також волевиявлення учасника цивільних правовідносин, право якого зазнало несприятливого впливу. Для уповноваженої особи застосування захисту становить право, яке означає як право самостійно здійснити поновлення порушеного права у межах і у порядку, визначеному законом (самозахист), так і звернутися до уповноваженого державного, самоврядного чи громадського органу чи особи за захистом свого права чи інтересу. Для останніх же здійснення такого захисту, якщо воно належить до їхніх повноваження, є обов'язком.

Захисту підлягає суб'єктивне цивільне право та інтерес, який охороняється законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу повідомлення б/н від 26.07.2016 про намір забезпечення іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У повідомлені зазначено: У відповідності до ст.35 Закону України«Про іпотеку»,якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення,іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Також було повідомлено позивача, що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення остання вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вона набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя: Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом пяти днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів позивач не вислове намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджено рекомендованим повідомленням, проте ним не були надані заперечення щодо реалізації предмету іпотеки - квартири протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, таким чином позивач надала мовчазну згоду на вирішення питання в позасудовому порядку.

Так, схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Що стосується позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Вказані обставини та докази в сукупності доводять факт дотримання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, тобто факт направлення боржнику та іпотекодавцю вимоги про усунення порушення та їх отримання останніми.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 02 листопада 2016 року), державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

В даному випадку, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 що прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, що розташований за адресою м.Чернівці, вул.. Лугова, 63, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування вказаного запису в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки вказана вимога знайшла своє відображення в сукупності доказів які містяться при матеріалах справи.

За нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не довів заявлених ним позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Судом встановлено, що банком та державним реєстратором надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, таким чином суд приходить до висновку про відмову в позові.

З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлені позовні вимоги, а тому позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, державного реєстратора ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення. не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 14, 203, 215, 328, 575, 627 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст.ст. 2, 5, 7, 10, 12, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, державного реєстратора ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Садгірський районний суд м.Чернівців.

Рішення буде виготовлено у повному обсязі протягом 10 днів з моменту проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_10