Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 363/1529/14-ц

провадження № 61-8261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А., від 21 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення порядку володіння та користування житловим будинком.

Позовна заява мотивована тим, що він та відповідач є співвласниками, кожен по 1/2 частини, житлового будинку АДРЕСА_1. Між попередніми співвласниками склався фактичний порядок користування будинком, згідно з яким він володіє та користується сінями 1-1 площею 15,2 кв. м, жилою кімнатою 1-6 площею 20,0 кв. м, жилою кімнатою 1-5 площею 6,2 кв. м, частиною кладової та відкритої веранди, межа володіння та користування визначена по стіні, що відокремлює його частину будинку. Вказував на те, що потрапити до будинку він може лише через сіни, іншого входу до своєї частини будинку він не має, в той час як у відповідача існує інший вхід.

Посилаючись на те, що відповідач порушує правила добросусідства, забруднює його частину будинку, розміщуючи в ній свої речі, добровільно відмовляється домовитися про порядок користування будинком, ОСОБА_5 просив встановити порядок володіння та користування жилим будинком АДРЕСА_1 відповідно до якого виділити йому у користування приміщення 1-1, 1-5, 1-6, відкриту веранду площею 2,2 кв. м, а ОСОБА_6 - приміщення І, ІІ, 1-4, 1-3, 1-2, нежитлове приміщення відкритої веранди площею 2,9 кв. м залишити у загальному користуванні.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року до участі в справі залучено правонаступника померлого позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4

ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити порядок володіння та користування жилим будинком, відповідно до якого ОСОБА_4 володіє та користується приміщеннями 1-1 (сіни), 1-5 (житлова кімната), 1-6 (житлова кімната), верандою літ. «а2», верандою літ. «а1», ОСОБА_6 володіє та користується приміщеннями верандою літ. «а», кладовою ІІ, 1-4 (житлова кімната), 1-3 (житлова кімната), 1-2 (кухня).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Рудюка О. Д. від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів на підтвердження існування перешкод у володінні та користуванні належною їй 1/2 частини спірного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_4 такі приміщення згідно з технічним паспортом: житлова кімната (1-5), житлова кімната (1-6), ОСОБА_6 - житлова кімната (1-3), житлова кімната (1-4), та залишено у спільному користуванні нежитлові приміщення: коридор (1-1), кухня (1-2), веранда (І), кладова (ІІ).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що співвласники спірного будинку не досягли згоди щодо користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком, дійшов висновку про наявність підстав для визначення порядку користування будинком. При цьому апеляційний суд зазначив, що не бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставлено питання можливих варіантів саме поділу житлового будинку в рівних частках, та який передбачає необхідність технічних переобладнань у будинку, оскільки позивач не пред'являв вимог про поділ будинку в натурі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудня 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не вирішив позовних вимог про порядок користування верандами літ. «а2» та літ. «а1» та, встановивши порядок користування кухнею (1-2) площею 10,4 кв. м, верандою І площею 11,3 кв. м та кладовою ІІ площею 8,9 кв. м, вийшов за межі позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив порядок користування спірним будинком.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину від 08 липня 2000 року та від 17 червня 2004 року ОСОБА_5 належала 1/2 частини будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, після смерті якого спадщину, яка складається із 1/2 частини вказаного будинку, прийняла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 вересня 2015 року.

ОСОБА_6 є власником іншої 1/2 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 1992 року.

14 березня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 із пропозицією про укладення договору про встановлення порядку володіння та користування нерухомим майном, яким пропонувалося такий порядок володіння та користування спірним будинком: ОСОБА_5 користується приміщеннями 1-1, 1-5, 1-6, частиною відкритої веранди загальною площею 2,9 кв. м, частиною кладової ІІ, ОСОБА_6 користується приміщеннями 1-2, 1-3, 1-4, частиною кладової ІІ, частиною відкритої веранди загальною площею 2,9 кв. м, верандою І.

28 березня 2014 року ОСОБА_6 запропонувала внести зміни у проект договору, за якими сіни 1-1 залишити у її користуванні, а також змінити порядок користування відкритою верандою площею 4,2 кв. м.

Згідно з технічним паспортом від 01 жовтня 2015 року житловий будинок АДРЕСА_1 має загальну площу 92,6 кв. м, житлову 46,8 кв. м, складається із таких приміщень: 1-1 коридор площею 15,2 кв. м, 1-2 кухня площею 10,4 кв. м, 1-3 житлова кімната площею 10,9 кв. м, 1-4 житлова кімната площею 10,4 кв. м, 1-5 житлова кімната площею 5,5 кв. м, 1-6 житлова кімната площею 20,0 кв. м, веранда І, кладова ІІ.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2016 року № 22192/15-43, поділ по 1/2 частини житлового будинку шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку «А» з метою влаштування двох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім'єю відповідно до ідеальних часток співвласників вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток співвласників та відхиленні від вимог нормативних документів, та визначено два варіанти поділу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Установивши, що сторони не можуть добровільно домовитись про порядок володіння та користування спільним сумісним майном, з урахуванням положень статті 358 ЦК України, суд апеляційної інстанції правильно встановив порядок користування житловим будинком, який не порушує права співвласників, врахувавши той спосіб користування спільним майном, що склався між сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не вирішив позовних вимог про порядок користування верандами літ. «а2» та літ. «а1», є безпідставними.

Так, предметом вказаного спору є встановлення порядку володіння і користування житловим будинком АДРЕСА_1, який згідно з технічним паспортом від 01 жовтня 2015 року має загальну площу 92,6 кв. м, житлову 46,8 кв. м, складається із таких приміщень: 1-1 коридор площею 15,2 кв. м, 1-2 кухня площею 10,4 кв. м, 1-3 житлова кімната площею 10,9 кв. м, 1-4 житлова кімната площею 10,4 кв. м, 1-5 житлова кімната площею 5,5 кв. м, 1-6 житлова кімната площею 20,0 кв. м, веранда І площею 11,3 кв. м, кладова ІІ площею 8,9 кв. м (а. с. 19 т. 2), тобто вказаним технічним паспортом не передбачені веранди літ. «а2» та літ. «а1», тому суд правильно не врахував їх при визначенні порядку користування житловим будинком між співвласниками.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, встановивши порядок користування кухнею 1-2 площею 10,4 кв. м, верандою І площею 11,3 кв. м та кладовою ІІ площею 8,9 кв. м, вийшов за межі позовних вимог.

Так, згідно з уточненими позовними вимогами ОСОБА_4 (а. с. 146-147 т. 2) позивач просила,зокрема, виділити у користування відповідачу кухню 1-2, кладову (ІІ) та веранду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що вказані приміщення є місцями загального користування, дійшов правильного висновку про залишення їх у спільному користуванні сторін, що є ефективним та раціональним і не порушує житлових прав співвласників будинку, які повинні мати доступ до всіх нежитлових приміщень і водночас бути забезпеченими житловою площею.

При цьому рішення суду про визначення порядку користування спірним будинком не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Співвласники не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про поділ будинку в натурі, при якому збереження визначеного судом порядку користування приміщеннями не вважатиметься обов'язковим.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк