ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

02 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 638/4139/15-ц

провадження № 22ц/818/4122/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року в складі судді Шишкіна О.В. по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки

в с т а н о в и в:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено.

На вказане рішення суду вдруге поштою 08 липня 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин пропуску строку і наданням відповідних доказів щодо цього та сплати судового збору в розмірі 1653,60 грн. з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що рішення ухвалено 07 вересня 2017 року за відсутності представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», копії якого направлені учасникам справи.

Проте, вперше Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу поштою 09 жовтня 2017 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 січня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення пропущеного строку та для сплати судового збору з дня отримання копії цієї ухвали.

Корпію вказаної ухвали банк отримав 12 січня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» визнано неподаною та повернуто апелянту.

Копію вказаної ухвали банк отримав 19 лютого 2018 року (а.с.6 том 2).

В клопотанні про поновлення строку банк зазначив, що вказані ухвали суду апеляційної інстанції на адресу банку не надходили.

Однак, посилання Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на те, що він не отримував копію ухвали Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року спростовуються матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься на аркуші справи № 6 том № 2, відповідних доказів на спростування цього банком не надано.

Жодних поважних причин, що перешкоджали Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» більше року отримати інформацію щодо результатів розгляду цієї справи банком не зазначено та не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Інших причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, подаючи апеляційну скаргу вперше, Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» також пропущено строк на подачу апеляційної скарги на рішення суду.

При цьому, банком в апеляційній скарзі не зазначено, коли саме він отримав копію оскаржуваного рішення, не зазначено поважні причини пропуску строку та не надав відповідних доказів на їх підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи копію вказаної ухвали Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» отримав 22 липня 2019 року (а.с.28 том 2), проте апелянтом вказані недоліки до теперішнього часу не усунуто.

Клопотань про поновлення строку, квитанції про сплату судового збору або інших клопотань, пов`язаних з апеляційною скаргою від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до суду апеляційної інстанції не надходило.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 статті 297 ЦПК України було встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1 -рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі закон не передбачав обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов`язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (частина третя статті 297 ЦПК України у відповідній редакції).

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип юридичної визначеності як складова частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Враховуючи, що причини пропуску строку, зазначені в апеляційній скарзі, визнані ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху не поважними, інших причин пропуску строку апелянтом не зазначено та не подано клопотання про усунення недоліків, необхідно відмовити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року в складі судді Шишкіна О.В. по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова