Провадження № 2/761/3206/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Юзькової О.Л.

при секретарі Шлапаковій А.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 згідно якого просить постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, яка втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1, зі зняттям останньої з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. 23.12.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинені, відповідач залишила сім'ю та проживає окремо. З цього часу ОСОБА_2 не приймає участі ні у вихованні дітей ні в матеріальному утриманні. Так як відповідач зареєстрована у належній позивачу квартирі з 2008 року, не надає жодних документів про її доходи та матеріальний стан, тому позивач позбавлений можливості на оформлення документів для отримання субсидії по відшкодуванню витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848. Також, відповідач відмовляється від добровільного зняття з реєстрації у квартирі, що належить позивачу. Оскільки відповідач не проживає у належній ОСОБА_1 квартирі з 2011 року, між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо користування житлом, тому є всі підстави для задоволення позову шляхом визнання ОСОБА_2 такою, яка втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям останньої з реєстрації.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 05 грудня 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подала, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено , що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2001 р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пузіком Ю.О.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.12.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1584.

Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей.

Із довідки про реєстрацію місця проживання, що видана Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 20.04.2018 р. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 14.11.2003 р., ОСОБА_1 з 27.11.2008 р., ОСОБА_2 з 27.11.2008 р. та ОСОБА_3 з 02.12.2010 р.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 з 2011 року не проживає АДРЕСА_1, а є тільки зареєстрованою, що перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою.

Окрім того, відповідач не несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, чим завдає позивачу значні труднощі.

Домовленостей про проживання відповідача у спірній квартирі між сторонами не існує.

Крім того, відповідач відмовляється надавати відомості щодо свого майнового стану, що унеможливлює використання позивачем соціальних гарантій.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № АДРЕСА_1.

З іншого боку вимоги в зняття з реєстрації відповідача не підлягають задоволенню, зважаючи на недоведеність наявності правових підстав для здійснення такої дії, виходячи з наступного.

Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 280-283, 287 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 317,319, 321, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року

Суддя: