Ухвала

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 369/12917/17

провадження № 61-49137ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частину майна.

У січні 2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточнень від 02 липня 2018 року, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження кватири АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що протягом 2007-2017 років він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 За час спільного проживання із ОСОБА_7 вони придбали рухоме і нерухоме майно для спільного користування, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Suzuki SX 4, державний номерний знак НОМЕР_1. Оскільки є спір між спадкоємцями ОСОБА_7 щодо цього майна, позивач просив його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, заяву ОСОБА_4 задоволено. Накладено арешт на квартиру ОСОБА_7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо виникнення переходу або припинення права власності на спірну квартиру.

21 грудня 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 21 лютого 2019 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, зокрема заявнику запропоновано звернутися до суду касаційної інстанції із заявою (клопотанням) про поновлення строку касаційного оскарження, у якій навести підстави для поновлення такого строку.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року заявник отримала лише 22 листопада 2018 року.

На підтвердження зазначеного суду надано відповідні докази, а саме копію заяви про видачу постанови від 14 листопада 2018 року.

Розглядаючи клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд вважає, що це клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції 22 листопада 2018 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою та другою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами процесуального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо виникнення переходу або припинення права власності на спірну квартиру, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити представнику ОСОБА_5 - ОСОБА_6строк на касаційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частину майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак А. С. Олійник С. О. Погрібний