29.03.2019 227/5680/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 березня 2019 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Луганського, 22/43.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 листопада 2018 року між ОСОБА_2, від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Луганського, 22/43. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, який не проживає за місцем реєстрації з липня 2014 року, добровільно з реєстрації не знімається, що обмежує позивача у її праві на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном, у звязку з чим позивач просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності своєї неявки до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 22 листопада 2018 року придбала квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Луганського, 22/43, що підтверджується копією договору купівлі-продажу ННР 177454 від 22.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1741 (а.с. 8-9). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146446345, сформованого 22.11.2018 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 (а.с. 10).

В належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією домової книги (а.с. 12-14), а також відповіддю Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 16-19/27 від 08.01.2019 (а.с. 18).

Згідно акта № 618 від 26.12.2018 року, складеного працівниками ПП «БРЕС «Південний» та мешканцями будинку № 22 по вул. Луганського, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з липня 2014 року (а.с. 27).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у чужій квартирі, безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 223, 247, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Луганського, 22/43.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

29.03.2019