Справа № 345/1218/18
Провадження № 22-ц/4808/415/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

29 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника прокуратури Івано-Франківської області та представника відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою Калуської місцевої прокуратури на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року під головуванням судді Якиміва Р.В. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

Перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Представник відповідачів ОСОБА_5 подав до суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року задоволено клопотання представника відповідачів про призначення судової економічної експертизи.

Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Оплату за проведення експертизи покладено на відповідачів.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Калуська місцева прокуратура на вказану ухвалу подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що ставлячи перед експертом зазначені в ухвалі питання суд фактично ставить питання про встановлення експертом юридичного факту зокрема наявності чи відсутності договірних відносин з Калуською міською радою по оренді землі як відповідачів так і інших юридичних чи фізичних осіб, а не вирішення питання технічного характеру, для вирішення якого необхідні спеціальні знання.

Апелянт вважає, що суд маючи на меті встановити факт наявності чи відсутності на час спірних правовідносин інших об'єктів нерухомого майна мав би витребувати відповідну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виходячи з первинної державної реєстрації відповідних об'єктів нерухомого майна робити відповідні висновки після дослідження необхідних доказів.

Вирішення судом питання підтвердження документально правильності нарахованих відповідачам збитків за експертизу на даній стадії судового процесу є недоцільним, оскільки письмові докази судом не досліджувались.

Апелянт вважає, що суд не навів жодних підстав та мотивів з яких він дійшов висновку щодо необхідності призначення відповідної експертизи.

Апелянт зазначає, що в мотивувальній частині ухвали не наведено жодних мотивів з яких суд дійшов висновку щодо необхідності зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, та вважає, що суд дійшов помилково висновку про необхідність призначення по справі судової експертизи, тим самим порушив право позивача на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1921,00 грн на користь прокуратури Івано-Франківської області.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури Івано-Франківської області та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з'ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з'ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі. Експертиза не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм. Суди не повинні ставити судовому експерту питання правового характеру, які повинні вирішуватися самим судом, тобто експерту можна ставити лише питання факту, а не правової оцінки.

Відповідно до ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того що є необхідність спеціальних знань для встановлення вартості матеріальних збитків, а тому вважав за необхідне призначити у справі судову економічну експертизу.

Оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 1 ст. 104 ЦПК України, оскільки в її мотивувальній частині суд не навів жодних підстав та мотивів для висновку про необхідність призначення відповідної експертизи. В ухвалі про призначення експертизи не наведено жодних мотивів з яких суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, На відповідних обов'язках та відповідальності суду за забезпечення дотримання вказаних прав учасників справи неодноразово наголошувалося в постановах Верховного Суду. Зокрема, по справах № 910/4071/17 від 17.07.2018, № 904/5434/16 від 06.07.2018 та № 916/2430/16 від 20.03.2018.

У вищеназваних постановах Верховного Суду звертається увага на те, що наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливість правильного вирішення спору по суті за відсутності висновку експерта, як і доцільність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, мають бути належним чином обґрунтовані у відповідній ухвалі. Суд має чітко зазначити які саме спеціальні знання необхідні для вирішення питань які пропонується поставити на вирішення експертизи, чому саме суд самостійно не може вирішити такі питання, та які саме фактичні дані, що входять до предмету доказування, з урахуванням наявних у справі доказів не можуть бути встановлені судом при вирішенні відповідного спору без призначення судової експертизи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово констатував у своїх рішеннях, що недотримання порядку призначення проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Обставини щодо обґрунтованості документального розміру збитків є підставою для задоволення чи відмови в задоволенні позову та доводяться позивачем в ході судового розгляду. Позивач у заявленому позові навів розрахунок матеріальних збитків і не просив провести експертизу для підтвердження фактів на які він посилається, як на підставу позову. Відповідач позову не визнав і не навів свого розрахунку чи заперечень щодо розміру можливого відшкодування.

В матеріалах справи містяться докази та документи щодо можливості розгляду по суті заявленого позову з урахуванням доводів та заперечень сторін і необхідності у призначені судової економічної експертизи немає.

Апеляційний суд вважає, що постановленням даної ухвали порушуються права та охоронювані законом інтереси сторін у справі, зокрема право на розгляд справи судом у розумний строк, оскільки оскаржуваною ухвалою провадження у даній справі зупинене.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вирішення апеляційним судом питання про стягнення на користь апелянта понесених витрат на оплату судового збору на даній стадії розгляду є передчасним.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Калуської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк