ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 646/3958/17

провадження № 22ц/818/407/19

14 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Приватне підприємство «Трансгазінвєст»,

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест»

на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року (суддя Шелест І.М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Трансгазінвєст», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів, шляхом стягнення коштів одержаних на їх виконання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Трансгазінвест», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест», в якому з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір позики №1709135 від 21 квітня 2017 року, укладений між нею та ПП "Трансгазінвест", визнати недійсними договір добровільного страхування від нещасного випадку №1572-117 від 21 квітня 2017 року та договір добровільного страхування від нещасного випадку №1567-17 від 24 квітня 2017 року укладений між ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» та нею, стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» у порядку реституції на її користь грошові кошти у сумі 6000 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в квітні 2017 року вона їхала в вагоні електропоїзду в Харківському метрополітені і побачила в ньому рекламу ПП "Трансгазінвест", щодо надання позики без застави, поручителів і довідок під низькі відсотки, що її зацікавило, та зателефонувавши за вказаним номером вона з'ясувала дані, необхідні для перевірки її кредитної історії та в інших системах. Через деякий час їй передзвонили і повідомили, що вона може під'їхати до їх офісу з документами для оформлення позики. Вказує, що 21.04.2016 року уклала з представником цього підприємства договір позики на суму 60000 грн., які вона не отримала, та їй пояснили, що через 1-2 дні вона отримає кредитні кошти на банківську карту, однак обов'язковою умовою для одержання позики є оформлення договору страхування від нещасних випадків, та у зв'язку з чим їй переконливо запропонували одразу укласти договір страхування від нещасних випадків з ТДВ "Страхова компанія "Промінвест", та у зв'язку з чим вона уклала договір №1572-117 від 21.04.2017 року, згідно якого сума страхового платежу становить 3000 грн., який вона у той же день сплатила.

Через декілька днів їх передзвонила представник ПП "Трансгазінвест" Гапоненко Аліна і повідомила, що сталась якась помилка і треба укласти ще один договір страхування на ту ж суму. У зв'язку з чим, вона приїхала до офісу, де 24.04.2017 року знову уклала договір страхування від нещасних випадків №1567-17 на аналогічний з попереднім строк та на ту ж суму страхового платежу, та у той же день сплатила суму страхового платежу у розмірі 3000 грн. Кредитні кошти за договором позики на сьогоднішній день так і не отримала. Вважає, що стала черговою жертвою обману та недобросовісної конкуренції з боку відповідачів, оскільки у ЗМІ містяться відгуки про непоодинокі випадки подібних дій останніх. У підсумку просить визнати вказані правочини недійсними та стягнути сплачені ним кошти.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідачі - ПП "Трансгазінвест" та ТДВ "Страхова компанія "Промінвест" своїх представників до суду не направили.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постановлено визнати недійсним договір позики №1709135 від 21 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Трансгазінвест"; визнати недійсними договір добровільного страхування від нещасного випадку №1572-117 від 21 квітня 2017 року, та договір добровільного страхування від нещасного випадку №1567-17 від 24 квітня 2017 року укладений між ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» та ОСОБА_1; стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені як страхові суми у розмірі 6 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТДВ "Страхова компанія "Промінвест" просить заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року змінити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ "Страхова компанія "Промінвест" відмовити.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає позовну заяву в частині визнання договору страхування недійсним - неґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що оспорювані договори добровільного страхування від нещасних випадків не є тотожними договору страхування життя, а тому правовідносини з цих підстав не виникли. Посилання в рішенні суду на те, укладення договорів страхування у забезпечення виконання зобов'язань за договором позики може слугувати правовою підставою для визнання їх недійсними, є необґрунтованим, оскільки вказана підстава законом не передбачена. Не є оспорюваний договір і договором страхування фінансового ризику, а тому факт невиконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором позики з ПП «Трансгазінвест» не породжує юридичних зобов'язань для ТДВ «Страхова компанія «Промінвест».

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21.04.2017 року між позивачем та ПП "Трансгазінвест" у м. Харкові було укладено договір позики 1709135, згідно умов якого останнє взяло на себе зобов'язання надати у позику клієнту у розмірі 60000 грн. (а.с.7-11).

Згідно з п.п.3.3.2 цього договору клієнт зобов'язаний забезпечити компанію всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пп.3.2.1 цього договору; бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (клієнта) в якому повинна становить не менше суми узгодженої ціни товару, який клієнт має намір отримати у позику.

Відповідно до положень п.3.1.1 зазначеного договору, компанія зобов'язується надати клієнту позику/транш (з власних коштів) у разі виконання клієнтом умов цього договору та на підставі письмової заяви позичальника в сумі, попередньо погодженій з позикодавцем після надання позичальником поточного рахунку, та надання забезпеченої гарантії в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором.

Також 21.04.2017 року між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія "Промінвест" у м. Харків було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 1572/17, за умовами якого ОСОБА_1 було сплачено товариству грошові кошти в сумі 3 000 грн., що підтверджується квитанцією № 12177085 від 21.04.2017 року (а.с.12-13, 16).

Крім того, 24.04.2017 року між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія "Промінвест" у м. Харків було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 1567/17, за умовами якого ОСОБА_1 було сплачено товариству грошові кошти в сумі 3 000 грн., що підтверджується квитанцією № 12193565 від 24.04.2017 року (а.с.14-16).

Тобто всі необхідні умови за договором позики №1709135 від 21.04.2017 року ОСОБА_1 виконала, а відповідач ПП "Трансгазінвест" відмовився від виконання своїх зобов'язань за договором у односторонньому порядку - доказів виконання умов договору позики і надання ОСОБА_1 позики у сумі 60 000, 00 грн. суду не надано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи договори позики та добровільного страхування від нещасного випадку недійсними, суд виходив із того, що договір позики № 1709135 від 21.04.2017 року був укладений під впливом обману і нечесної підприємницької практики, його умови прямо суперечить вимогам низки законів та Конституції України. Оскільки договори страхування укладались у забезпечення виконання зобов'язань за договором надання позики, є взаємопов'язаними, тому також мають бути визнані недійсними.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В частині визнання договору позики недійсним рішення суду оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту вказаної статті випливає, що

якщо основне зобов'язання може бути оспорено як таке, що укладене під впливом погрози, обману, помилки тощо, забезпечення зберігає силу лише до цього часу. Тільки-но основне зобов'язання визнано недійсним, втрачає своє значення і відповідний спосіб забезпечення.

Як було встановлено у суді першої інстанції, реклама відповідача ПП "Трансгазінвест" є недобросовісною, спонукає споживача звертатися за позикою під низькі відсотки, умови договору позики є несправедливими. Крім цього, у зв'язку із укладенням договору позики позивачу було нав'язано укладення договорів добровільного страхування від нещасного випадку від 21 та 24 квітня 2017 року № 1572-117 та №1567-117.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно потреби у послугах.

Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачена недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом ненадання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, спонукання споживача споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом введення в оману стосовно потреби у послугах.

Судом встановлено, що ТДВ «СК «Промінвест» не має ліцензії на здійснення страхування життя.

Так у графі «Види діяльності», витягу з Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців даної страхової компанії зазначено: Код КВЕД 65.12 Інші види страхування, крім страхування життя (основний); Код КВЕД 65.20 Перестрахування.

Встановивши, що договори добровільного страхування від нещасних випадків були укладені позичальником на виконання умов договору позики, який на підставі статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 230 ЦК України був визнаний судом недійсним, спірні договори позики № 1709135 від 21.04.2017 року та страхування від 21 квітня 2017 року № 1572-117 були укладені в один день, в одному місці, а договір страхування від 24 квітня 2017 року №1567-117 через 3 дні ( у зв'язку із ненаданням позики у 3-дений строк), їх змінні умови візуально рукописно заповнені однією особою, позичальник самостійно страхову компанію не обирала, послуги зі страхування життя і здоров'я не мала наміру отримувати, на виконання спірних договорів двічі сплатила страховий платіж під умовою отримання позики, проте грошових коштів за договором позики так і не отримала, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договорів добровільного страхування від нещасних випадків від 21 та 24 квітня 2017 року недійсними.

За правилом статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недійсним укладеного між сторонами договору добровільного страхування від нещасних випадків, правильним є стягнення з ТДВ «СК «Промінвест» на користь ОСОБА_1 сплачених на виконання умов договорів страхових платежів у сумі 6000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко