КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Литвин О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 375/1472/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2147/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2018 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що 23 вересня 2011 року між відповідачем та представником позивача був підписаний договір №б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Також посилався на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом, розмір якої станом на 25 червня 2018 року склав 22 077,24 грн., з яких: заборгованість по відсотках за користування кредитом - 13 699,22 грн., заборгованість за пенею - 11 314,79 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 027,49 грн.

На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_2 вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року позов задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 014,01 грн., що включає в себе: заборгованість по відсотках за користування кредитом - 13 699.22 грн., заборгованість за пенею - 11 314.9 грн.; в рахунок відшкодування понесених судових витрат - 1 656,28 грн., а всього 26 670,29 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 077,24 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого, на ім'я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн. (а.с. 10).

Також відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» відповідно до змісту якої сторони домовилися про порядок погашення кредиту та умови користування кредитом - розмір відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та комісії банку (а.с. 11).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Наявність договірних відносин між сторонами визнавалась відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надала своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним зобов'язанням.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди Банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні клієнтом строк платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 червня 2018 у відповідача виникла заборгованості за кредитом, яка складається з: заборгованості по відсотках за користування кредитом - 13 699,22 грн., 11 314,79 грн. - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 027,49 грн. (а.с. 7-9).

Крім того, дослідивши та проаналізувавши усі надані позивачем виписки з карткових рахунків відповідача, колегія суддів встановила, що відповідач активно користувалася кредитними коштами та періодично вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 62-67).

На підставі викладеного та враховуючи відсутність заперечень відповідача проти розрахунку заборгованості, який надав позивач, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, а відтак, вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом є доведеними.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність підстав для одночасного стягнення з відповідача зазначених у розрахунку пені та штрафу.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постановах № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач не була ознайомлена та не підписувала документи, які містять істотні умови договору, оцінюються колегією суддів критично, оскільки, в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», в якій визначені умови користування кредитом - розмір відсотків, штрафних санкцій та комісії банку, яка підписана відповідачем (а.с. 11).

Твердження апелянта щодо того, що нею було виплачено за період з 11 листопада 2011 року по 25 червня 2018 року по даному кредиту 36 912,04 грн. відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки жодного доказу на підтвердження своїх доводів апелянт не надала. До того ж, як вбачається із виписки з карткового рахунку, відповідач внесла в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 33 261,30 грн., проте повністю заборгованість за кредитним договором не погасила (а.с. 62-67).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко