Ухвала

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 215/5776/17

провадження № 61-46ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», подану адвокатом Іванюк ВікторомІгоровичем, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року в справі за позовом товариства з обмеженої відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ? ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, яким просив відшкодувати суму різниці у вартості автомобіля за його користування, яка станом на 03 квітня 2015 року становить

117 856,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна», згідно умов договору про фінансовий лізинг від 02 серпня 2012 року, передало ОСОБА_2 в користування автомобіль «Фольксваген Поло - Седан», вартістю 17 190,00 доларів США. Внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем, 20 грудня 2014 року, на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису 06 лютого 2015 року, автомобіль у ОСОБА_2 було вилучено та повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна». Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року, що частково змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року, у цивільній справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору недійсним та стягненні коштів, було встановлено нікчемність договору про фінансовий лізинг від 02 серпня

2012 року. Згідно зі звітом № 622 про оцінку транспортного засобу, складеного 03 квітня 2015 року, ринкова вартість транспортного засобу становить 286 280,05 грн, еквівалент якої у іноземній валюті становить 12 176,00 доларів США, тоді як ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало транспортний засіб у 2012 році, вартість якого становила у еквіваленті 17 190,00 доларів США, тобто внаслідок користування відповідачем транспортним засобом у період з 02 серпня 2012 року по 06 лютого

2015 року вартість його значно знизилась. Для повернення автомобіля у первинний стан, та посилаючись на положення статті 216 ЦК України,

ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом відшкодування ОСОБА_2 ТОВ «Порше Лізинг Україна» за користування майном різницю його вартості у розмірі

177 856,80 грн, еквівалент якої у іноземній валюті становить

5 013,05 доларів США.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року у задоволені позовних вимог ТОВ «Порше лізинг Україна» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Порше лізинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» залишено без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року залишено без змін.

27 грудня 2018 року через засоби поштового зв'язку представник

ТОВ «Порше Лізинг Україна» ? адвокат Іванюк В. І. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

ТОВ «Порше Лізинг Україна» в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у даній справі є відшкодування за користування майном різниці його вартості у розмірі 177 856,80 грн, еквівалент якої у іноземній валюті становить 5 013,05 доларів США з підстав застосування наслідків недійсності правочину.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1 762,00 грн х 100).

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» ? адвокат Іванюк В. І. у касаційній скарзі, керуючись частиною шостою статті 19, частиною третьою статті

389 ЦПК України, посилається на те, що дана справа не є малозначною та розглядалася судами попередніх інстанцій за правилами загального провадження. Крім того, у постанові Дніпровського апеляційного суду від

19 листопада 2018 року зазначено, що дана постанова може бути оскаржена у касаційному порядку.

Посилання заявника у касаційній скарзі на частину третю статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA,

№ 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», подану адвокатом Іванюк Віктором Ігоровичем, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року в справі за позовом товариства з обмеженої відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило