Справа № 466/4911/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3014/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ПАТ «Укрсиббанк» - Брухаля Т.Л., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору поруки та припинення обтяження предмета іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ«УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору поруки та припинення обтяження предмета іпотеки.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у березні 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова по справі №466/2535/15 - ц винесено рішення згідно якого стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

Зазначене рішення було нею оскаржине та 26 липня 2017 року скасовано судом.

При ознайомленні з матеріалами зазначеної справи, нею встановлено, що 27 липня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір споживчого кредиту на суму 49500 доларів США. Ознайомившись з умовами договору вона виявила, що підпис здійснений від її імені підроблений, вона вказаного договору не підписувала.

Про те, що підпис у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 25 липня 2008 року не її свідчить висновок Львівського НДКЦ МВС України від 26 липня 2017 року та висновок експерта №2390 від 06 червня 2019 року.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 15 липня 2019 року позивачка на підставі ч.1 ст.215,ч.1 ст. 534, ст.ст. 639, 1055 ЦК України, ст.ст.1,4,5 Закону України «Про іпотеку» просила:

визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 25 липня 2008 року не укладеним;

визнати недійсним договір поруки №219881 від 25 липня 2008 року та припинення обтяження предмета іпотеки (т.1 а.с.3-4;201-202).

Оскаржуваним рішеннямГалицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року строк позовної давності поновлено.

Позов задоволено повністю.

Визнано договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.07.2008 року неукладеним.

Визнано недійсним договір поруки № 219881 від 25.07.2008 року та припинення обтяження предмета іпотеки.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» (04070, м.Київ, вул.Андріївська, 2/12; 79026, м.Львів, вул.У.Самчука, 26/1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 740,0 грн..

Рішення суду оскаржило АТ «УкрСибБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, щопри наявності чинного договору іпотеки, у суду першої інстанції не було підстав для припинення обтяження предмета іпотеки, що виникає з кредитного договору.

Крім цього звертає увагу суду, що ОСОБА_4 знала або могла дізнатись про порушення свого права ще в 2009 році, оскільки у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором Банк направляв її відповідні листи та вимоги. Відтак, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору споживчого кредиту та договору поруки у червні 2018 році, позивачка пропустила строк позовної давності.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсиббанк» - Брухаля Т.Л. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що про існування спірного кредитного договору №0 від 25 липня 2008 року позивачка дізналася у 2017 році, отримавши заяву про відкриття провадження по справі, пропустила строк звернення до суду з поважних причин, оскільки не підписувала оспорюваного договору, не знала і не могла знати про його існування.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як кредитодавцем та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 згідно умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 49500 доларів США, що еквівалентно 239718,60 гривень, строком до 25 липня 2018 року (а.с.5-8).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , укладено договір поруки №219881 згідно якого остання зобов`язувалась перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх її зобов`зань, що виникли з договору про надання кредиту. (т.1 а.с.184).

Також в забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_4 перед зазначеним Банком, 25 липня 2008 року укладено договір іпотеки згідно якого іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 107,2 кв.м. (т.1а.с.187-190).

Як видно із довідки - розрахунку заборгованості ОСОБА_4 (станом на 31 жовтня 2016 року) за кредитним договором №0 від 25 липня 2008 року такий виконувався позивачкою, погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками здійснювалося до 04 липня 2016 року (т.1 а.с.48;55).

Згідно висновку експерта №2390 від 06 червня 2019 року (а.с.165-171) підпис від імені ОСОБА_4 , розташований у рядках «позичальник: ОСОБА_4 » договору про надання споживчого кредиту №0 від 25 липня 2008 року; після основного тексту та в рядках «Позичальник: ОСОБА_4 » графіку погашення кредиту до цього договору; в рядку «Позичальник додатку №2 до договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»; перед друкованим записом «(ОСОБА_4)» додатку № 3 до договору «Тарифи банку»; в рядку Клієнт» додаткової угоди №2 до Договору банківського рахунку № 179853 від 24 липня 2008 року; в рядку «Заставодавець:» акту перевірки зберігання і наявності предмета застав; від 09 січня 2009 р. виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_6

Підпис від імені ОСОБА_4 , розташований в рядку «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки №46 від 25 липня 2008р. виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.

В суді першої інстанції представником ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово наголошувалося на тому, що кредитний договір забезпечений договором поруки та договором іпотеки який підписаний ОСОБА_3 , яка могла діяти за попереднім узгодженням з позичальницею, та від її імені та за дорученням підписувати кредитний договір.

Просив призначити судово - почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 у заяві на видачу готівки №46 від 25 липня 2008 року ОСОБА_3 візуально співставляючи підписи отримувача готівки (у заяві на видачу кредиту №46 від 25.07.2008 року) та підписи ОСОБА_3 на договорах поруки та іпотеки від 25 липня 2008 року (т.1 а.с.110; 218-219; 220-222). Також просив з`ясувати питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 на інших документах які давали право на отримання кредитних коштів 25 липня 2008 року саме ОСОБА_3 (т.1 а.с.216-217)

У задоволенні зазначеного клопотання судом першої інстанції було відмовлено, а сама ОСОБА_3 в судове засідання не з`являлася.

При встановлених обставинах, суд першої інстанції дійшов, по суті, правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не підписувала договору споживчого кредиту №0 від 25 липня 2008 року, заяву анкету на отримання кредиту від 16 липня 2008 року, додаткову угоду №2 до договору банківського рахунку №179853 від 24 липня 2008 року та заяву на видачу готівки №46 від 25 липня 2008 року.

У той же час, її порушене право не підлягає захисту з таких підстав.

Відповідно до ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушеного права) та і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьом, згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України саме на позивача покладається процесуальний обов`язок довести момент, коли він дізнався або повинен був дізнатися про своє порушене право і саме позивач має довести в суді, що він не мав можливості довідатися про порушення своїх прав раніше.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечити юридичну визначеність і остаточність, захищати відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93,22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії»).

В суді першої інстанції представником АТ «УкрСиббанк» 01 квітня 2019 року (т.1 а.с.142) та 12 липня 2019 року (т.1 ас.с.194) подавалися заяви про застосування строків позовної давності, зважаючи на те, що позивачці було відомо про порушення її прав ще з 2009 року, оскільки Банком направлялася її вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 25 липня 2008 року.

Зазначені клопотання безпідставно залишені поза увагою суду.

Зокрема, як видно з матеріалів справи, 21 січня 2009 року Банк надіслав ОСОБА_4 лист у якому повідомив останню про порушення нею терміну погашення кредиту та відсотків згідно Кредитного договору №0 від 25 липня 2008 року (т.1 а.с.195).

01 грудня 2014 року Банк знову надіслав листа-вимогу ОСОБА_4 про погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 172,99 доларів США та 1510,34 доларів США простроченої заборгованості по відсотках за Кредитним договором №0 від 25 липня 2008 року.

Зазначений лист-вимогу отримана ОСОБА_4 особисто 09 грудня 2014 року (т.1 а.с.196-197).

Таким чином, ОСОБА_4 з 09 грудня 2014 року було достеменно відомо про наявність у неї заборгованості за кредитним договором №0 від 25 липня 2008 року.

З позовом про визнання споживчого кредиту, договору поруки та припинення обтяження предмета іпотеки позивачка звернулася 22 червня 2018 року, поза межами загальної позовної даності, що є підставою для відмови у позові за спливом позовної давності.

Зазначених обставин не врахував суду першої інстанції, безпідставно поновив ОСОБА_1 строк позовної давності та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга АТ «УкрСиббанк» підлягає до задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору поруки та припинення обтяження предмета іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 АТ «УкрСиббанк» - 1110 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.