Справа № 345/1503/17
Провадження № 22-ц/4808/46/19
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І.І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В. секретаря Капущак С.В.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ПАТ «СК «Універсальна» Квятківського Олександра Вікторовича на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 10 липня 2018 року, ухвалене суддею Сухарник І.І. в м.Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 березня 2016 року о 17:50 год. у м. Калуші на нерегульованому перехресті по пр. Лесі Українки ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, якою керував ОСОБА_6 внаслідок чого останній керуючи автомобілем з перевищенням швидкості руху та у зв'язку з появою перешкоди змінив напрямок руху і виїхавши на зустрічну смугу, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Тойота Авенсіс д.н.з. НОМЕР_3, який належить їй на праві приватної власності. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 122 ч. 2 КУпАП, провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним за ст. 122 ч. 1 КУпАП, провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди ДТП автомобіль ОСОБА_4 зазнав механічних ушкоджень. Згідно акту виконаних робіт від 15 березня 2017 року, вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля «Тойота Авенсіс» становить 149464,00 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно полісу № АЕ/6921872 від 29.12.2015 із сумою франшизи 0 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 застрахована у ПрАТ СК «Альфа страхування», згідно полісу № АІ/7036639 від 08.05.2015 із сумою франшизи 0 грн. Крім того, діями ОСОБА_2 та ОСОБА_6 їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, переживанням за життя та здоров'я дітей і чоловіка, які у момент ДТП знаходились у автомобілі та відсутністю можливості використовувати автомобіль у робочих цілях та потребах сім'ї за період ремонту автомобіля. Враховуючи наведене, просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ СК «Альфа страхування» по 50000,00 грн з кожного страхового відшкодування, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 солідарно 49464,00 грн матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_4, 40000,00 грн моральної шкоди, та судові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 липня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПрАТ СК «Альфа страхування» про стягнення 50000,00 грн страхового відшкодування закрито у зв'язку з прийняттям відмови від позову у цій частині.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн та 500,00 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 24732,00 грн матеріальної шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_4; 7000,00 грн моральної шкоди та 567,32 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 24732,00 грн матеріальної шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_4; 7000,00 грн моральної шкоди та 567,32 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ «СК «Універсальна» Квятківський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволені позову до ПАТ «СК «Універсальна», вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, доведеним є лише факт порушення правил проїзду перехресть зі сторони ОСОБА_2, при цьому було відсутнє будь-яке контактування його автомобіля з автомобілем «Toyota Avensis» під керуванням ОСОБА_8 та/або з автомобілем «Fiat Doblo» під керуванням ОСОБА_6, що підтверджується постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 122 ч.2 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. Даною постановою суд встановив неправильність кваліфікації правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП, виключив основну ознаку цього правопорушення - «створення аварійної обстановки», та змінив кваліфікацію неправомірних дій ОСОБА_2 на ч. 2 ст. 122 КУпАП. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП не містить такої кваліфікуючої ознаки як завданої шкоди транспортним засобом. Таким чином, в діях водія ОСОБА_2 відсутній причинно-наслідковий зв'язок між порушенням ним правил проїзду перехресть та настанням пошкодження автомобіля позивача. Безпосереднім заподіювачем шкоди є ОСОБА_6, який 06 березня 2016 року в м. Калуш по вул. Л.Українки керуючи автомобілем «Fiat Doblo» р/н НОМЕР_2 перевищив встановлену швидкість руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Avensis» р/н НОМЕР_5, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказані обставини підтверджуються постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року. Крім того, за змістом п.32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, яка за умовами полісу №АЕ/6921872 становить 510 грн.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 рішення суду у справі не оскаржують, тому з приводу їхньої вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування шкоди в апеляційному порядку не перевіряються.

У судовому засідання ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Представник ОСОБА_2 визнав доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Представник ПАТ «СК «Універсальна» у встановленому законом порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Таким чином, позовні вимоги пред'явлені до страховика в межах суми страхового полісу є підставними та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги в розмірі різниці суми страхового полісу від вартості відновлювального ремонту пред'явлені до володільців транспортних засобів, тому цю шкоду повинні відшкодовувати вони. Однак, суд розмежовує порівну відповідальність між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_6, оскільки відповідальність у даних правовідносинах є деліктною, тобто особистою, а не солідарною. У зв'язку з цим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_4 слід стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 24732,00 грн. матеріальної шкоди з кожного. Крім того, враховуючи, тривалий стан переживання позивачем за своє здоров'я, стан чоловіка та дітей, які на момент вчинення ДТП перебували у автомобілі, суд прийшов до висновку що з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 слід стягнути по 7000,00 грн. моральної шкоди з кожного, які будуть достатніми при даних обставинах для компенсації моральної шкоди.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 06 березня 2016 року о 17:50 год. у м. Калуші на нерегульованому перехресті по пр. Лесі Українки ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, якою керував ОСОБА_6 внаслідок чого останній керуючи автомобілем з перевищенням швидкості руху та у зв'язку з появою перешкоди змінив напрямок руху і виїхавши на зустрічну смугу, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Тойота Авенсіс д.н.з. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 122 ч. 2 КУпАП, провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди ДТП автомобіль ОСОБА_4 зазнав механічних ушкоджень.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним за ст. 122 ч. 1 КУпАП, провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди ДТП автомобіль ОСОБА_4 зазнав механічних ушкоджень.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області суду від 17 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано потерпілою в ДТП, яке мало місце 06 березня 2016 року близько 17 год. в м. Калуш по проспекту Л.Українки за участі водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Згідно акту виконаних робіт від 15 березня 2017 року, вартість відновлюваного ремонту належного їй автомобіля «Тойота Авенсіс» становить 149464,00 грн.

06 березня 2016 року о 17:50 год. у м. Калуші на нерегульованому перехресті по пр. Лесі Українки сталося ДТП за участю трьох транспортних засобів якими керували: ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Отже, встановлена вина ОСОБА_2 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 березня 2016 року близько 17 год. в м. Калуш по проспекту Л.Українки.

Згідно із частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно акту виконаних робіт від 15.03.2017 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_4 становить 149464,00 грн (а.с. 15-18), що також підтверджується квитанцією від 15.03.2017 (а.с. 20).

Жодною із сторін не заявлялось про необхідність проведення повторної оцінки пошкодженого автомобіля.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно полісу № АЕ/6921872 від 29.12.2015 року, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 тис. грн (а.с. 4).

Згідно з ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Враховуючи наведене, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, врахувавши положення статей 1187, 1194 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов правильного висновку про те, що унаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2, що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, а отже цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду повинна нести ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно полісу № АЕ/6921872 від 29.12.2015 ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 тис. грн, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у (а.с. 4). Виходячи із акту виконаних робіт від 15.03.2017 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_4 становить 149464,00 грн (а.с. 15-18).

Доводи апеляційної скарги про те, що доведеним є лише факт порушення правил проїзду перехресть зі сторони ОСОБА_2 та немає причинного зв'яку із пошкодженням автомобіля «Toyota Avensis» належного ОСОБА_8, не заслуговують на увагу, оскільки своєї вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні позивачці матеріальної шкоди ОСОБА_2 не заперечує і не оскаржує рішення суду з цього приводу.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «СК «Універсальна» Квятківського Олександра Вікторовича залишити без задоволення. Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14 січня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк Г.П.Мелінишин

Л.В.Ясеновенко