Справа № 487/8122/18
Провадження № 2/487/788/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 року ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1) звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_2) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що відсутні у відповідача розуміння поняття сім'я та відносин подружжя. З 2016 року шлюбні відношення сторін остаточно припинилися та не відновлювалися. Сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Позивач не має наміру зберігати шлюбні відносини та бажає розірвати шлюб, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Позивач до підготовчого судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідач до підготовчого судового засідання не з'явився, надав до суду заяву просив розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у зв'язку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 20.04.1991 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Миколаїв, актовий запис № 366, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Проте спільне життя сторін не склалося, протягом останнього року стосунки розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Вже тривалий час подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру.

Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін.

За такого, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,12,13,78,81,200,259,263,264,265 ЦПК України, ст. ст. 104,105,111-115 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_2, РНОКПП відсутній) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, 20.04.1991 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Миколаїв, актовий запис № 366 - розірвати.

Залишити прізвище після розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 - «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.О. Гаврасієнко