Провадження № 2/752/1118/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.09.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором в розмірі 29040,15 гривень та судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 09.04.2014 р. між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 0094082-ССС3_03992, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит з лімітом кредитування 4000 гривень, зі сплатою відсотків розмірі 30% річних.

Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на Рахунок (картковий), визначений у п.1.1 Договору.

Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 29040,15 гривень .

Крім того, в обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.09.2017 р. між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено Договір факторингу № 2, шляхом купівлі права грошової вимоги, за умовами якого ФК «Приватні інвестиції» придбало у попереднього кредитора право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту позивач просить стягнути її в судовому порядку.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялася належним чином у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2014 р. між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 0094082-ССС3_03992, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит з лімітом кредитування 4000 гривень, зі сплатою відсотків розмірі 30% річних.

Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на Рахунок (картковий), визначений у п.1.1 Договору.

На підтвердження видачі кредитної картки, її виду та суми кредитного ліміту позивачем не надано будь-яких доказів.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, укладеним з ПАТ «Піреус Банк МКБ», в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 29.11.2017 р. становить 29040,15 гривень.

На підтвердження наявності заборгованості у відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с.29), який містить лише посилання на загальну суму заборгованості, однак не містить інформації за який період нарахована дана заборгованості, відомостей про внесені платежі, періоди нарахування відсотків та комісії, тощо.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності такої заборгованості суду не надано.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до третьої особи.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Судом встановлено, що 12.09.2017 р. між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено Договір факторингу № 2, шляхом купівлі права грошової вимоги, за умовами якого ФК «Приватні інвестиції» придбало у попереднього кредитора право грошової вимоги за кредитними договорами, згідно Переліку, наведеному в Додатку № 1 до цього Договору,до фізичних осіб, що уклали кредитні договори.

Однак, позивачем не надано Додатку № 1 на підтвердження переходу права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України)..

Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу положень ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також копія Договору факторингу не є належними, достовірними і достатніми доказами в розумінні ст.ст. 79, 80 ЦПК України на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, а також не підтверджують перехід прав вимоги від ПАТ «Піреус Банк МКБ» до позивача за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, в зв`язку з недоведеністю позивачем видачі відповідачу банківської картки, видачі кредитних коштів, наявності у відповідача заборгованості та її розміру, а також ненаданням достатніх доказів на підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя