РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

за участі

представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору дарування та

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, та ОСОБА_4 звернулися в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_5, Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору дарування квартири.

Свої вимоги мотивують тим, що вони є наймачами квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі ОСОБА_2 зареєстрована з 25 листопада 1989 року, а її діти - одразу після народження.

Відповідач ОСОБА_8 є її колишнім чоловіком та батьком доньки ОСОБА_4. Він вигнав їх з квартири та змінив замки на вхідних дверях. Всі спроби вселитись до квартири призводили до сварок та конфліктів, оскільки відповідач фізично не пускав їх до квартири, у зв'язку з чим вони були вимушені звернутися в суд за захистом своїх житлових прав.

ОСОБА_8 не дочекавшись розгляду їх судового спору Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справи, на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року, зняв їх з реєстраційного обліку в квартирі та одноосібно її приватизував, отримавши на своє ім'я свідоцтво про право власності.

У подальшому 18 березня 2016 року він уклав договір дарування, за умовами якого подарував спірну квартиру ОСОБА_7

Квартира АДРЕСА_1 є єдиним їх місцем проживання, де вони були зареєстровані, зберігали право на користування квартирою, мали статус наймачів житлового приміщення, а тому приватизація квартири без їх участі є незаконною.

Договір дарування спірної квартири вважають недійсним (нікчемний правочин), оскільки ОСОБА_8 набув право власності на квартиру з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без їх участі в приватизації. ОСОБА_8 не мав право розпоряджатись всією квартирою, вчинений правочин порушує їх права на житло та право на приватизацію квартири.

Просять суд ухвалити рішення, яким:

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, видане Соломянською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_5;

-визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. за реєстраційним № 583 від 18 березня 2016 року.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, після усунення недоліків, відкрито провадження в справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лиюрову Л.О. надати належним чином завірену копію договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року залишено без руху зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, після усунення недоліків, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 мотивує тим, що 24 листопада 2015 року Апеляційним судом міста Києва ухвалено рішення, яким було задоволено зустрічний позов її сина в іншій цивільній справі та визнано ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Після цього син приватизував зазначену квартиру та в подальшому подарував квартиру їй, оскільки в нього незадовільний стан здоров'я. Про існування ухвали Вищого спеціалізованого суду про скасування рішення апеляційного суду їм не було відомо, тому вважає, що договір дарування відповідає чинному законодавству.

23 вересня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 були вселені в квартиру АДРЕСА_1, їм були вручені ключі від квартири та перешкод для проживання їм ніхто не чинив.

Разом з тим, після вселення в квартиру відповідачі жодного разу в квартиру не приходили і взагалі не проживали в ній. З заявами про перешкоди в користуванні відповідачі не зверталися, що підтверджується письмовими відповідями ЖЕК-904. Також ці обставини можуть підтвердити свідки.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

У запереченнях на первісну позовну заяву Соломянська районна в м. Києві державна адміністрація просить відмовити в частині позовних вимог до адміністрації. Посилається на те, що на момент звернення з заявою про приватизацію в спірній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_8, який був наймачем квартири, мав право на приватизацію житла та надав всі необхідні документи. На момент звернення ОСОБА_5 з відповідною заявою до органу приватизації, підстав для відмови у приватизації не було, тому розпорядження Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 серпня 2014 року № 46083 було видано правомірно. Свідоцтво про право власності також було видано з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави визнавати його недійним. Питання щодо визнання недійсним договору дарування не входить до повноважень та не є компетенцією Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації, тому при вирішенні цієї вимоги вона покладається на розсуд суду (а.с. 49-52).

У відзиві на первісну позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідачам не було відомо про існування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, тому позовні вимоги є необґрунтованими (а.с. 102).

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять відмовити в задоволенні зустрічних вимог з посиланням на те, що вони не проживають у спірній квартирі з поважних причин (а.с. 175-176).

У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву представником ОСОБА_11 та ОСОБА_5 вказано, що позивачам ніхто не перешкоджав у проживанні в спірній квартирі, вони мають до неї доступ, але позивачі добровільно вирішили постійно проживати в м. Миколаєві (а.с. 182-184).

У судовому засіданні ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, та ОСОБА_4 первісний позов підтримали та просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх представник просили задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні вимог первісного позову.

Відповідач Соломянська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник адміністрації подав до суду заяву про розгляд справи без участі її представника (а.с. 172-173).

Третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що станом на березень 2015 року ОСОБА_2, її син ОСОБА_10, донька ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_8 були наймачами квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній, що підтверджується довідкою форми № 3 від 04 березня 2015 року № 357 (а.с. 7).

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_5, третя особа Соломянська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Вселено ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_5 та зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 в здійсненні ними права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_2 можливості користуватися ключами від квартири АДРЕСА_5.

Зазначеним рішенням також відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Соломянська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, зняття з реєстраційного обліку (а.с. 8-10).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року скасовано зазначене рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалено нове, яким зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № АДРЕСА_1 У задоволенні решти вимог ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відмовлено (а.с. 11-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року скасовано, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року залишено в силі (а.с. 15-17).

З матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення Апеляційним судом міста Києва від 24 листопада 2015 року та до постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, а саме: 29 січня 2016 року ОСОБА_8 як наймач спірної квартири звернувся з заявою до органу приватизації Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартири.

До заяви було додано довідку про склад сім'ї та займані приміщення, документ, що підтверджує невикористання чеків для приватизації державного житлового фонду та технічний паспорт (а.с. 55).

З довідки про склад сім'ї наймача від 29 січня 2016 року, виданої ЖЕД № 904, та поданої ОСОБА_5 до Відділу приватизації вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований лише ОСОБА_8 (а.с. 56).

01 лютого 2016 року ОСОБА_8 подав до Відділу приватизації державного житла Солом'янського району заяву, в якій просив видати Свідоцтво про право власності на спірну квартиру (а.с. 53).

Розпорядженням Відділу приватизації державного майна Управління житлово-комунального господарства Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 лютого 2016 року № 46589 було вирішено оформити свідоцтво про право власності на житло (а.с. 57).

Після отримання свідоцтва про право власності на житло та до постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, а саме: 18 березня 2016 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдаровувана) укладено договір дарування спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 583 (а.с. 89).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 (а.с. 6).

Сторона позивачів за первісним позовом посилається на те, що ОСОБА_8 зняв їх з реєстрації у спірній квартирі та одноосібно її приватизував, а в подальшому подарував квартиру ОСОБА_7, чим незаконно позбавив їх житла та права на його приватизацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом, зокрема, безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що станом на березень 2015 року ОСОБА_2, її син ОСОБА_10, донька ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_8 були зареєстровані та мали право користуватись квартирою АДРЕСА_1

На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірною квартирою, останні були зняті з реєстраційного обліку. Після цього ОСОБА_8 здійснив приватизацію квартири на своє їм'я та в подальшому подарував її своїй матері ОСОБА_7

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року та залишено в силі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року, яким, зокрема, відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Вбачається, що ОСОБА_2, неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_7 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Враховуючи, що вони були зареєстровані в спірній квартирі та були членами сім'ї наймача, тому приватизація квартири без їх участі не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ґрунтується на законі вимога первісного позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_5

Також підлягає задоволенню й вимога про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 18 березня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою для недійсності правочину.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом задоволено вимогу про визнання свідоцтва про право власності недійсним у зв'язку з порушенням процедури його отримання та порушенням житлових прав позивачів за первісним позовом, тому на день укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_8 не був законним власником та не мав права на відчуження спірної квартири.

Суд вважає, що вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_7 як власник спірної квартири на підставі ст. 405 ЦК України просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Зазначала, що 23 вересня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 були вселені в спірну квартиру, їм були вручені ключі від квартири, та перешкод для проживання їм ніхто не чинив. Разом з тим, після вселення в квартиру, відповідачі жодного разу в квартиру не приходили і взагалі не проживали в ній.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_7 надала суду письмові докази.

З листа ЖЕК-904 від 22 серпня 2017 року № 904-892 вбачається, що відповідачі не зверталися до ЖЕК з приводу перешкоджання їм в проживанні в квартирі (а.с. 119).

У довідці ЖЕД-904 від 31 січня 2018 року вказано, що відповідачі протягом тривалого часу (більше року) не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 121).

Були складені акти про не проживання відповідачів з 23 вересня 2016 року в квартирі, датовані 28 жовтня 2016 року, 05 січня 2017 року, 13 квітня 2017 року, 02 грудня 2017 року, 29 січня 2018 року (а.с. 135-139).

Також на підтвердження факту не проживання ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в квартирі ОСОБА_7 посилалася на покази свідків.

Свідок ОСОБА_12. показала суду, що є донькою позивача за зустрічним позовом. Підтвердила, що ОСОБА_2 та її діти мають ключі від квартири, але останні три роки до квартири не з'являлися, їхніх речей в квартирі немає, за квартиру вони не платять. З моменту їх вселення у квартиру, перешкоди їм не чиняться, замки не змінювалися, умови для проживання в квартирі належні.

Допитана свідок ОСОБА_13 показала, що також живе в цьому будинку та буває в спірній квартирі десь 1 раз на 2 місяці. ОСОБА_2 та її дітей в квартирі не бачила ніколи. Умови проживання в квартирі нормальні. У її присутності конфліктів з приводу користування квартирою не було.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Норма ст. 405 ЦК України передбачає, що питання про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням може порушувати лише власник житла.

Разом з тим, суд прийшов до висновку про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та як наслідок договору дарування спірної квартири від 18 березня 2016 року, за яким позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 набула права власності на квартиру.

У такому випадку вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, оскільки її права відповідачами не порушуються.

З урахуванням задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають розподілу понесені позивачами за первісним позовом судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 47 Конституції України, статтями 1, 2, 3, 5, 7,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статтями 203, 204, 215, 216, 328, 405 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_2 АДРЕСА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 АДРЕСА_8, ОСОБА_4 (АДРЕСА_9) до ОСОБА_5 АДРЕСА_10, Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41), ОСОБА_7 АДРЕСА_10, третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_5 Відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації 22 лютого 2016 року згідно з розпорядженням № 46589 від 22 лютого 2016 року.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 18 березня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 583, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Лілією Олександрівною.

Стягнути з ОСОБА_5 АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 1102 гривень 40 копійок.

Стягнути з Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_2 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_4 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Стягнути з Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) на користь ОСОБА_4 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 АДРЕСА_10 на користь ОСОБА_4 АДРЕСА_8 судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 АДРЕСА_10 до ОСОБА_2 АДРЕСА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 АДРЕСА_8, ОСОБА_4 (АДРЕСА_9), третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: