Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6357/16-ц

провадження № 61-19772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство Банк «Контракт»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року в складі судді Семенка О. В. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Лисака Н. І., Владичана А. І., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 січня 2015 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_1 укладено договір №ФО/(UAH)/3904 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику рахунок та надав відповідну платіжну карку типу MasterCard Worldwide, а також зобов`язувався здійснювати обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк Контракт».

Кредитний ліміт за вказаним договором на відкритий ОСОБА_1 рахунок встановлено не було, проте ОСОБА_1 при здійснені операцій зі зняття готівки, а також при розрахунках у безготівковій формі з використанням платіжної картки за рахунком в межах витратного ліміту та встановлених добових обмежень по зняттю готівки допустив перевитрату витратного ліміту, тобто скористався належними банку коштами понад залишок коштів на своїй банківській картці, чим допустив овердрафт.

У періоди 30 та 31 січня 2015 року, з 01 по 04 лютого 2015 року ОСОБА_1 проводились безготівкові операції з обміну гривні, яка перебувала на рахунку ОСОБА_1 , на румунські леї з використанням банківської платіжної картки.

Оскільки ОСОБА_1 знімав готівку у валюті, а саме румунських леях, через банкомати, які знаходяться за межами України, у нього виникла заборгованість, про необхідність погашення якої його повідомлено у письмовій формі, проте ОСОБА_1 належним чином не відреагував та наведений розрахунок заборгованості не оскаржив.

Крім того, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань до ОСОБА_1 підлягає застосуванню відповідальність, встановлена п. 3.1 договору, яка полягає у нарахуванні 3 % річних та інфляційних на суму боргу та прострочених відсотків.

У зв`язку з викладеним станом на 18 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 23 820,18 грн, з яких: 9 472,41 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 9 667,92 грн - заборгованості за простроченими процентами; 4 056,35 грн інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених відсотків; 623,50 грн - 3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та прострочених відсотків, які ПАТ Банк «Контракт» просило стягнути у судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки ПАТ Банк «Контракт» не надано належних та допустимих доказів виконання банком обов`язку повідомлення відповідача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу, а отже ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ Банк «Контракт» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки розрахунок за здійснені клієнтом операції з використанням банківської платіжної карти (далі - БПК) відбувається за курсом, який встановлюється банком через кілька днів після ініціювання клієнтом операції, то попереднє його повідомлення про розмір витрат є неможливим, а тому висновку суду про порушення права відповідача на інформацію є помилковими.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

Відзив від ОСОБА_1 на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року указану справу призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 22 січня 2015 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_1 укладено договір № ФО/(UAH)/3904 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток (надалі - Договір). Згідно з пунктом 1.1 договору Банком Держателю відкритий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, емітована та надана Держателю платіжна картка типу MasterCard Worldwide, а також здійснювалося обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт».

Кредитний ліміт по рахунку держателя умовами договору не встановлений. Заява-анкети про відкриття рахунку/рахунків, початкову емісію банківською платіжною карткою та встановлення кредитного ліміту також не містить клопотання держателя карки про встановлення кредитного ліміту. У заяві-анкеті про відкриття рахунку/рахунків, початкову емісію БПК та встановлення кредитною ліміту відсутні відмітки про встановлення кредитного ліміту та його розмір.

30 та 31 січня 2015 року та в період з 01 по 04 лютого 2015 року ОСОБА_1 проводились безготівкові операції з обміну гривні, яка перебувала на рахунку відповідача, на нові румунські леї з використанням банківської платіжної картки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до пункту 1.1 договору № ФО/(UAH)/3904 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток від 22 січня 2015 року Банком Держателю відкритий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, емітована та надана Держателю платіжна картка типу MasterCard Worldwide, а також здійснювалося обслуговування рахунку на умовах передбачених договором, Правилами та Тарифами на обслуговування операцій з міжнародними пластиковими картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт». Таким чином, між сторонами виникли відносини карткового рахунку з випуском і здійсненням операцій за міжнародною платіжною системою MasterCard.

У преамбулі до Договору сторонами зазначено, що всі терміни в цьому Договору вживаються у значенні, визначеними Правилами відкриття та обслуговування карткових рахунків та банківських платіжних карток ПАТ Банк «Контракт», затвердженими Правлінням Банку, розміщеними на сайті www.kontrakt.ua та інформаційних стендах, що розміщуються в операційних залах банку.

У Договорі (п.1.1) зазначено, що Банк здійснює обслуговування рахунку на умовах, що передбачені цим Договором, правилами та тарифами на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2.3 Договору нарахування процентів за використання кредитного ліміту/овердрафту за рахунком здійснюється у відповідності до Правил, цього Договору та/або договору укладеного при наданні кредитного ліміту/овердрафту.

Відповідно до пункту 2.4 Договору сторони домовились, що перелік операцій, що вчиняються банком за рахунком, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок нарахування та сплати процентів, визначаються Правилами, Договором та Тарифами, правилами відповідної платіжної системи та нормами чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 2.5 Договору підписанням даного Договору держатель погоджується з тим, що перелік видів послуг, що надаються банком , та їх вартість, визначені тарифами, а також розмір процентної ставки, що нараховується на залишки коштів, що знаходяться на рахунку, розмір процентної ставки, що нараховується на суму заборгованості за кредитним лімітом, овердрафту, можуть бути змінені протягом строку дії Договору у випадку зміни Тарифів. Порядок зміни Тарифів визначається Правилами.

Відповідно до п.4.2 Договору держатель, підписуючи цей Договір, засвідчує, що він ознайомлений з умовами одержання банківської платіжної картки, з переліком необхідних для пред`явлення документів, Правилами, затвердженими Банком на момент цього Договору, та Тарифами і зобов`язується безумовно їх дотримуватись.

У періоди 30 та 31 січня 2015 року, з 01 по 04 лютого 2015 року ОСОБА_1 проводились безготівкові операції з обміну гривні, яка перебувала на рахунку ОСОБА_1 , на румунські леї з використанням банківської платіжної картки.

Оскільки ОСОБА_1 знімав готівку у валюті, а саме румунських леях, через банкомати, які знаходяться за межами України, у нього виникла заборгованість, про необхідність погашення якої його повідомлено у письмовій формі, проте ОСОБА_1 належним чином не відреагував та наведений розрахунок заборгованості не оскаржив.

Крім того, за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань до ОСОБА_1 підлягає застосуванню відповідальність, встановлена пункту 3.1 договору, яка полягає у нарахуванні 3 % річних та інфляційних на суму боргу та прострочених відсотків.

У зв`язку з викладеним станом на 18 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 23 820,18 грн, з яких: 9 472,41 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 9 667,92 грн - заборгованості за простроченими процентами; 4 056,35 грн інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту та прострочених відсотків; 623,50 грн - 3 % річних від суми заборгованості за простроченим кредитом та прострочених відсотків, які ПАТ Банк «Контракт» просило стягнути у судовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За змістом статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно частини першої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

До таких правовідносин застосовуються положення про банківський кредит.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - ПАТ Банк «Контракт»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі виникнення кредитних правовідносин за договором банківського рахунку проценти (у випадку виконання банком розрахункової операції, при недостатності власник коштів клієнта) за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві-анкеті відповідача від 22 січня 2015 року, кредитний ліміт і процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитом, просив у тому числі, окрім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також 3 проценти за користування кредитними коштами та інфляційні витрати

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22.12.2011 року (надалі - Правила), на Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб (додаток до протоколу КУРАП № 15/14 ПАТ Банку «Контракт» від 22.01.2015 р.), надалі - Тарифи, правила відповідної платіжної системи MasterCard розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету та Договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка Правил і Тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Правил і Тарифів.

Верховний Суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила і Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.kontrakt.ua) могли змінюватись самим позивачем відповідно до пункту 2.5 Договору, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Правила і Тарифи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила і Тарифи, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про кредитний ліміт, відсутність у договорі розміру процентів за користування кредитними коштами, надані банком Правила і Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем Договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, Верховний Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22 грудня 2011 року, Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору № ФО/(UAH)/3904 про відкриття та обслуговування рахунку/рахунків фізичної особи з використанням банківської платіжної картки/карток від 22 січня 2015 року й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені. Особисто відповідачем підписаний Договір і заява-анкета. Інші документи, у тому числі Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб з використанням банківських платіжних карток ПАТ Банку «Контракт», що затверджені наказом ОД-№ 164 від 22 грудня 2011 року, а також Тарифи на обслуговування операцій з міжнародними платіжними картками, емітованими ПАТ Банк «Контракт» для фізичних осіб відповідачем не підписані.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за договором банківського рахунку.

Вказані обставини правильно встановлені судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованості, процентів

Безпідставність вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, та інфляційних витрат, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ЦК України випливають аргументації безпідставності позовних вимог про стягнення заборгованості і процентів за кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 2.9 Договору держатель доручає банку списувати з його рахунку та продавати на міжбанківському валютному ринку України іноземну валюту з метою придбання коштів у національній валюті, необхідній для виконання Держателем зобов`язань за Договором. Держатель доручає банку здійснювати продаж іноземної валюти по курсу МВРУ, який буде встановлений в день продажу. Держатель доручає Банку перераховувати гривневий еквівалент проданої іноземної валюти без зарахування його на рахунок у національній валюті, одразу на рахунок доходів банку. Це доручення є безвідкличним та діє протягом строку дії Договору.

Відповідно до пункту 4.3 Договору, тарифи, що діють на момент підписання Договору, є його невід`ємною частиною.

Аналіз змісту Договору свідчить, що правила, встановленні статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити курс за яким мали здійснюватися операції з обміну валют у міжнародній платіжній системі MasterCard.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тарифів, курсу обміну валют у міжнародній платіжній системі MasterCard, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

За правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін.

Правило тлумачення умов договору contra proferentem передбачає, що його застосування вимагає від суду з`ясування авторства спірної договірної умови.

Верховний Суд виходить з того, що, якщо не доведено інше, стороною, яка розробила і (або) запропонувала спірну умову договору, є: у договорі, укладеному між особою, що здійснює підприємницьку діяльність, і фізичною особою (у тому числі споживачем), - сторона , що здійснює підприємницьку діяльність. При неясності волі сторін суд має вибрати варіант, що відповідає інтересам споживача.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Верховний Суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором банківського рахунку у випадку здійснення банком платежів за відсутності у споживача послуг власних коштів на картковому рахунку, який укладений у вигляді Договору з посиланням на Правила і Тарифи, що споживачем не підписувались. Крім того Правила це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ Банк «Контракт» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору банківського рахунку, що містить елементи договору банківського кредиту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев В. М. Коротун