22-ц/804/928/19
266/4859/18

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„26 березня 2019 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 266/4859/18
Номер провадження 22-ц/804/928/19
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Єфремової О.В
учасники справи :
відповідач ДП «Маріупольський морський торговельний порт»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року головуючого судді Сараєва І.А. із складанням повного тексту судового рішення 10 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди,-
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (далі ДП «ММТП») про стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим,що він працює на посаді механізатора (водія-докера) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах ДП «ММТП». З 02 квітня 2015 року позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України по теперішній час. Відповідачем була нарахована компенсація середнього заробітку у розмірі 289,97 грн. на день, із розрахунку за два попередні місяці роботи, а саме лютий-березень 2015 року, що є порушенням порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, у зв`язку з тим, що не враховано підвищення окладів, які після мобілізації неодноразово збільшувалися, а саме : з 01 квітня 2015 року до 3085 грн., з 01 жовтня 2015 року до 3550 грн., з 01 червня 2016 року до 4260 грн., з 01 жовтня 2016 року до 5540 грн., з 01 грудня 2017 року до 6095 грн. при яких зростав і середній заробіток. Вважає такі дії відповідача протиправними.Оскільки відповідачем своєчасно не виплачена в повному обсязі належна йому сума заробітної плати, на його користь з відповідача підлягає стягненню сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.Порушення відповідачем трудового законодавства щодо невиплати заробітку, який є суттєвим для позивача, призвели до моральних страждань позивача. Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив, визнати противоправними дії ДП «ММТП» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати за період квітень 2015 року жовтень 2018 року у розмірі 289,97 грн., стягнути з ДП «ММТП» на його користь компенсацію невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року жовтень 2018 року в розмірі 220 418,64 грн., суму компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2015 року жовтень 2018 року в розмірі 16 718,43 грн. та моральну шкоду у розмірі 21 500 грн.
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії ДП «ММТП» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати за період квітень 2015 року- жовтень 2018 року в розмірі 289,97 грн.

Стягнуто з ДП «ММТП» на користь ОСОБА_1 суму компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року- жовтень 2018 року в розмірі 220 418,64 грн.; суму компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період травень 2015 року- жовтень 2018 року в розмірі 16 718,43 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті; моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Стягнуто з ДП «ММТП» на користь держави судовий збір у розмірі 2371,07 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «ММТП» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів скарги,зазначає, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях, коригування заробітної плати та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень установлених його статутом. Зауважує, що ДП «ММТП» є самостійним господарюючим суб`єктом, не є підприємством, що фінансується з бюджету, фактично є госпрозрахунковим, а отже законодавством не передбачено обов`язку таких підприємств здійснювати коригування заробітної плати, а, навпаки, передбачена можливість здійснювати його в межах свої фінансових можливостей.Заробітна плата працівників підприємства, у тому числі позивача, визначається індивідуально, виходячи з індивідуальних тарифів та посадових окладів, визначених штатним розписом ДП «ММТП». Прийняття рішення щодо коригування середнього заробітку позивача, та прийняття такого рішення є правом ДП «ММТП», а не обов`язком відповідача , як госпрозрахункового підприємства. Також, вказує, що без перевірки фінансових можливостей відповідача для проведення коригування заробітної плати ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Судом першої інстанції не надано правової оцінки можливості порту здійснювати відповідне коригування та не взято до уваги фінансовий стан підприємства. Зауважує, що суду надавався наказ ДП «ММТП» № 468 від 30 серпня 2018 року про встановлення з 01 вересня 2018 року коригуючого коефіцієнта підвищення 1,005 для виплат, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до наказу по порту «Про підвищення посадових окладів» (тарифних ставок ) № 454 від 28 серпня 2018 року. Однак, вказаний документ,не був досліджений судом. Крім того, не дивлячись на наявність вказаного наказу в матеріалах справи, та те, що ухвалою суду першої інстанції від 24 жовтня 2018 року справа №266/4859/18 призначена до судового розгляду по суті, в порушення вимог п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, яка датована 12 листопада 2018 року, тобто після спливу встановленого законодавством терміну для подання останньої, чим порушив норми процесуального права. Також, поза увагою суду залишилось те, що у липні 2018 року тарифна ставка позивача не змінювалася, а отже вказані у заяві про збільшення позовних вимог розрахунки не відповідають дійсності. Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням її строків виплати вказує, що позивачу були нараховані та виплачені всі належні суми відповідно до вимог законодавства, а отже компенсація втрати частини доходів може бути застосована лише у випадку невиконання судового рішення у встановлені строки. Щодо моральної шкоди вказує, що доказів на підтвердження настання у позивача моральних страждань суду надано не було, тому стягнення на користь позивача моральної шкоди є безпідставним та необґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ДП «ММТП» ,що діє за довіреністю Русакова Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ,надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю (а.с.226-227,228,229-230).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ДП «ММТП», дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 28 листопада 1994 року на підставі наказу №792к було прийнято до ДП «ММТП» на посаду слюсаря 3 розряду. З 01 серпня 2005 року ОСОБА_1 переведено на посаду механізатора (водія-докера) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах.

З 02 квітня 2015 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, що підтверджується копією контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

На виконання наказу директора порту № 192 від 01 квітня 2014 року про заходи з часткової мобілізації розпорядженням від 01 квітня 2015 року №467/к про табелювання мобілізованого, ОСОБА_1 вважається таким, що призваний на військову службу під час часткової мобілізації з 02 квітня 2015 року, персонал ГОРЧ зобов*язаний здійснювати табелювання останнього буквенним кодом «Г», як виконуючого державні обов*язки (а.с. 32).

Відповідачем нарахована компенсація середнього заробітку у розмірі 289,97 грн. в день із розрахунку за два попередні місяці роботи, що передують призову, а саме: лютий-березень 2015 року .

Нарахування заробітку позивача відбувається з розрахунку середньоденного заробітку 289,97 грн., що підтверджується розрахунковими листами .

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем .

Згідно наказів підприємства № 142 від 31 березня 2015 року відбулось підвищення існуючого рівня тарифних ставок і посадових окладів працівників порту у штатному розписі -в 1,20 рази; № 501 від 29 вересня 2015 року в 1,15 рази ;№ 236 від 30 травня 2016 року в 1,20 рази;№500 від 27 вересня 2016 року в 1,30 рази;№ 551 від 29 листопада 2017 року в 1,1 рази;№ 468 від 30 серпня 2018 року в 1,005 для виплат ,що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати,за проміжок часу до підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до наказу порту « про підвищення посадових окладів(тарифних ставок ) № 454 від 28 серпня 2018 року (а.с.91-95,120 ) .

Згідно довідки від 06 серпня 2018 року №18/325 та штатним розкладом ДП «ММТП», посадовий оклад механізатора (водія-докера) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах постачання складає: на 01 січня 2015 року -2570 грн., на 01 квітня 2015 року- 3085 грн., на 01 жовтня 2015 року - 3550 грн., на 01 червня 2016 року - 4260 грн., на 01 жовтня 2016 року - 5540 грн., на 01 грудня 2017 року - 6095 грн. ( а.с. 33).

Згідно довідки від 25 вересня 2018 року № 21-167 механізатор (водій-докер) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах працює за відрядною оплатою праці. Розмір тарифної ставки складає 37,33 грн./год. з 01 липня 2018 року ,37,33 грн./год. з 01 серпня 2018 року,42,93 грн./год. з 01 вересня 2018 року (а.с.45-46).

Судом встановлено,що починаючи з 01 квітня 2015 року посадовий оклад механізатора (водія-докера) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах, з якої було призвано позивача на військову службу неодноразово збільшувався.

Внаслідок чого відкоригований середньоденний заробіток позивача повинно бути встановлено : з 01 квітня 2015 року 348,08 грн. (коефіцієнт підвищення 1,20039); з 01 жовтня 2015 року - 400,55 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,15073), з 01 червня 2016 року - 480,66 грн. (коефіцієнт підвищення- 1,2); з 01 жовтня 2016 року - 625,08 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,30047); з 01 грудня 2017 року - 687,70 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,10018);з 01 липня 2018 року -741,32 грн.(коефіцієнт підвищення -1,07797); з 01 вересня 2018 року -852,52 грн.(коефіцієнт підвищення -1,15001).

Загальна сума недоплаченого середнього заробітку ОСОБА_1 за період квітень 2015 року жовтень 2018 року складає 220 418,64 грн.

Наведений у рішенні суду розрахунок суми недоплаченого позивачу середнього заробітку відповідачем не спростовується.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії відповідача щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати за період квітень 2015 року жовтень 2018 року в розмірі 289,97 грн., стягнення суми компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнтів підвищення за вказаний період у розмірі 220 418,64 грн., та стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 16 718,43 грн., суд дійшов висновку, що відповідач розраховує середній заробіток позивачу, призваному на військову службу, виходячи із виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю призову на військову службу, у розмірі 289,97 грн. на день, що не відповідає вимогам п.10 Порядку № 100, оскільки перерахунок та підвищення середньоденного заробітку не відбувається, хоча підвищення окладу на посаді позивача відбувалося неодноразово. Враховуючи наявність з боку відповідача порушення строків виплати заробітної плати позивачу, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Встановивши порушення відповідачем трудових прав позивача, оскільки останній протягом тривалого часу, перебуваючи на військовій службі, не отримував заробітну плату в повному обсязі, суд дійшов висновку щодо заподіяння зазначеними діями відповідача позивачу моральної шкоди, розмір відшкодування якої визначив з урахуванням глибини і тривалості моральних страждань, та засади розумності і справедливості.

З вказаним висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції .

За змістом ч. 3 ст.94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Статтею 4 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до статті 5 цього Закону організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно ч.1 ст.14 Закону № 108/95-ВР, договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (ч.1 ст.15 Закону № 108/95-ВР).

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За змістом п.2, п.10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування.

Відповідно до наказів по ДП «ММТП» за період з 01 квітня 2015 року неодноразово підвищувався існуючий рівень тарифних ставок і посадових окладів працівникам порту у штатному розписі, у тому числі і на посаді, яка зберігається за позивачем.

Так, відповідно наказів підприємства № 142 від 31 березня 2015 року відбулось підвищення існуючого рівня тарифних ставок і посадових окладів працівників порту у штатному розписі з 01 квітня 2015 року в 1,20 рази; № 501 від 29 вересня 2015 року з 01 жовтня 2015 року в 1,15 рази ;№ 236 від 30 травня 2016 року з 01 червня 2016 року в 1,20 рази;№500 від 27 вересня 2016 року з 01 жовтня 2016 року в 1,30 рази;№ 551 від 29 листопада 2017 року з 01 грудня 2017 року в 1,1 рази; № 468 від 30 серпня 2018 року з 01 вересня 2018 року в 1,005 для виплат ,що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати,за проміжок часу до підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до наказу порту « про підвищення посадових окладів(тарифних ставок ) № 454 від 28 серпня 2018 року (а.с.91-95,120 ).

Коригуванню підлягає тільки середній заробіток за дні після підвищення посадового окладу.

Коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення оскладу,встановленого після підвищення на оклад до підвищення.

Разом з тим, у порушення вимог законодавства відповідні коригування заробітної плати ОСОБА_1 у розрахунковому періоді, протягом якого за ним зберігається середній заробіток, не проводилися.

Розрахунок коефіцієнта підвищення ,перевірений у судовому засіданні , а саме : з 01 квітня 2015 року 348,08 грн. (коефіцієнт підвищення 1,20039); з 01 жовтня 2015 року - 400,55 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,15073), з 01 червня 2016 року - 480,66 грн. (коефіцієнт підвищення- 1,2); з 01 жовтня 2016 року - 625,08 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,30047); з 01 грудня 2017 року - 687,70 грн. (коефіцієнт підвищення - 1,10018);з 01 липня 2018 року -741,32 грн.(коефіцієнт підвищення -1,07797); з 01 вересня 2018 року -852,52 грн.(коефіцієнт підвищення -1,15001) є вірним.Як вбачається з оскаржуваного рішення,суд перешої інстанції з урахуванням вказаних норм права провів перерахунок середнього заробітку позивача,застосувавши відповідні коефіцієнти і цей розрахунок відповідачем не оспорюється.Тому,рішення про стягнення суми невиплаченого середнього заробітку в розмірі 220 418 грн.64 коп. є обґрунтованим.

Спільних постанов адміністрації порту з профспілковим комітетом щодо зменшення коригуючого коефіцієнту, порівняно з коефіцієнтом підвищення заробітної плати за вказаний період не приймалось.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що ДП «ММТП» звільнено від обов`язку щодо коригування середнього заробітку відповідно до положень п.10 Порядку № 100, так як підвищення посадових окладів відбувалось за самостійним рішенням роботодавця, а не за рішенням, передбаченим у колективному договорі або у відповідності із актами законодавства, є необґрунтованими.

Відповідач посилається на скрутне матеріальне становище як на загальновідомий факт у розумінні ч.3 ст.82 ЦПК України, однак ним не заявлялось суду відповідне клопотання про визнання загальновідомим факту скрутного матеріального становища, і судом таке клопотання не вирішувалось. Крім того, не можна встановити фінансовий стан підприємства загальновідомою обставиною без наявності і аналізу відповідних доказів. А підприємство у разі скрутного матеріального становища повинно мінімізувати свої витрати.

Не можна не погодитись із рішенням суду про стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати ,оскільки факт неповної виплати заробітної плати встановлено.

Так, згідно статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно статті 1 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов*язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтями 2,3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (даліПорядок № 159) відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, положення закону про виплату компенсації правильно застосовані судом першої інстанції та зроблено висновок про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати за період травень 2015 року - жовтень 2018 року в загальному розмірі 16 718,43 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , ним наведені відповідні обґрунтування заподіяної моральної шкоди і, з урахуванням цих обставин, норм права, засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та визначив відшкодування 1000 грн.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі заперечення проти рішення суду в цій частині є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог п.2.ч.2 ст.49 ЦПК України щодо прийняття до провадження збільшених позовних вимог позивача не є слушними,оскільки з досліджених матеріалів справи,а саме ухвали про відкриття провадження у справі від 27 серпня 2018 року , не вбачається зазначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.38).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , якому проводилася виплата заробітної плати без врахування корегування цієї зарплати у зв`язку з підвищенням окладів на підприємстві, доведені і тому, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою представника апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 28 вересня 2018 року справа № 266/1817/18 провадження № 61- 44442ск18.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 29 березня 2019 року .

Судді: