Справа № 2-734/11
Провадження № 22-ц/4808/44/19
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л. О.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника позивача - Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Вікно», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2011 року, ухвалене суддею Галущак Л.О.,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Вікно» (далі ТзОВ «Європа-Вікно»), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ТзОВ «Європа-Вікно», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 7 832 740 гривень 11 копійок боргу за кредитним договором №LOK-KC-023 від 29.08.2006 року, 1700 гривень державного мита та 120 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, а всього - 7 834 560,11 гривень.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На дане заочне рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу просить його в частині солідарного стягнення з нього, як із поручителя, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин справи.

Апелянт у скарзі зазначає, що ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд не врахував, що його порука згідно договору 29.08.2006 року припинилась на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України, оскільки банк не пред'явив до нього вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який починає обчислюватись з моменту несплати щомісячного чергового платежу, передбаченого кредитним договором.

01.02.2019 року апелянт ОСОБА_4 подав до апеляційного суду письмові пояснення, у яких просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі та задоволити викладені у скарзі доводи (а.с. 60 т.2).

05.03.2019 року ОСОБА_4 подав до апеляційного суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує вимоги апеляційної скарги та заперечує у наданні банком детального розрахунку заборгованості за кредитом, вважає його таким, що не відповідає дійсності та розрахунок не подавався при розгляді справи судом першої інстанції (а.с. 80 т2).

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника позивача, яка вимоги скарги заперечила, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає тільки до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_4 як поручителя на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого рішення в іншій частині перегляду не підлягає.

Задовольняючи позов та стягуючи достроково заборгованість за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4, та інших відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_4 згідно договору поруки не припинилась.

Колегія суддів вважає, що такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком „Приватбанк" та відповідачем ТзОВ „Європа -Вікно" 29.08.2006 року було укладено кредитний договір № LОК-КС-023, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у сумі 1200000 гривень з терміном повернення кредиту - 28.08.2009 року ( а.с.7-10). Додатком 1 до вказаного кредитного договору було встановлено, що погашення кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до такого Графіка: 25.02.2008 року має бути погашено 400 000 гривень, 25.02.2009 року має бути погашено 400 000 гривень, 28.08.2009 року має бути погашено 400 000 гривень. Таким чином кредитним договором встановлено строк виконання основного зобов'язання як частинами так і у визначені дати.

24.04.2007 року між позивачем та ТзОВ „Європа-Вікно" як позичальником була укладена додаткова угода за № LМК-КС-023 до кредитного договору № LОК-КС-023 від 29.08.2006 року. Предметом цього договору було збільшення поновлювальної мультивалютної кредитної лінії та зміна строку виконання зобов'язання, а саме передбачалося, що позивач надав, а відповідач отримав мультивалютний кредит з лімітом у сумі 3 600 000 гривень, 712 871,29 доларів США, 524 131,52 Євро, з кінцевим терміном виконання та повернення коштів до 28.08.2011 року ( а.с.11-16). Додатком 1 до вказаного кредитного договору було встановлено, що погашення кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до такого Графіка: 25.02.2008 року має бути погашено 1 200 000 гривень, 25.02.2011 року року має бути погашено 1 200 000 гривень, 28.08.2011 року має бути погашено 1 200 000 гривень. Таким чином, змінено строк виконання основного зобов'язання та розмір кредиту.

11.05.2007 року між позивачем та позичальником ТзОВ „Європа-Вікно" була укладена ще одна додаткова угода за № LМК-КС-023-1 до кредитного договору № LОК-КС-023 від 29.08.2006 року, згідно якої було збільшено поновлювальну мультивалютну кредитну лінію та передбачено, що позивач надав, а відповідач ТзОВ „Європа-Вікно" отримав мультивалютний кредит з лімітом у сумі 3 900 000 гривень, 772 277,23 доларів США (еквівалент в доларах), 570 915,38 євро (еквівалент в євро), з кінцевим терміном виконання та повернення кредиту до 28.08.2011 року (а.с.17-22). Додатком 1 до вказаного кредитного договору (а.с. 21 т. 1 зворот) було встановлено, що погашення кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до такого Графіка: 25.02.2008 року має бути погашено 1 270 000 гривень (євро, долар в еквіваленті на дату погашення), 25.02.2011 року року має бути погашено 1 270 000 гривень (євро, долар в еквіваленті на дату погашення), 28.08.2011 року має бути погашено 1 360 000 гривень (євро, долар в еквіваленті на дату погашення). Таким чином, строк виконання основного зобов'язання залишився той же, а збільшено суми наданого кредиту.

З метою забезпечення виконання позичальником ТзОВ „Європа-Вікно" своїх зобов'язань по кредитному договору № LОК-КС-023 від 29.08.2006 року та додаткових угодах до нього, укладено договори поруки та додаткові угоди до них: 29.08.2006 року, 24.04.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" з поручителем ОСОБА_2 ( а.с.28, 29 т. 1), 24.04.2007 року, 11.05.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та поручителем ОСОБА_3 ( а.с.30, 31 т. 1), 29.08.2006 року, 24.04.2007 року та 11.05.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та поручителем ОСОБА_4 ( а.с.32, 33 т. 1, а.с. 25 т. 2).

Згідно вказаних договорів поруки поручителі, в тому числі ОСОБА_4, зобов'язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ТзОВ „Європа-Вікно" зобов'язань по зазначеному кредитному договору та встановили позовну давність для захисту порушеного права або інтересу 5 років.

В судовому засіданні з'ясовано, що ТзОВ „Європа-Вікно", отримавши кредит, належно не виконував зобов'язань по його поверненню. Поручителі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 також не виконували зобов'язань за договорами поруки. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 6 т. 1) заборгованість за вказаним кредитним договором на 15.03.2011 року (по курсу НБУ на цей день 7,9351000 гривень за 1 долар, 11,0678770 гривень за 1 євро) становить в сумі 7 832 740,11 гривень, що складається з: 46441,08 євро - сальдо непростроченого єврового тіла кредиту, 269306,93 долара США - сальдо непростроченого доларового тіла кредиту, 1011333,34 гривень - сальдо непростроченого гривневого тіла кредиту; 197410,07 доларів США - сальдо простроченого доларового тіла кредиту, 286,77 євро - відсотки за користування кредитом в євро; 2002,13 долари США - відсотки за користування кредитом в доларах США; 8596,34 гривень - відсотки за користування кредитом в гривні; 14561,73 євро - прострочені відсотки за користування кредитом в євро; 159382,05 долари США - прострочені відсотки за користування кредитом в доларах США; 486439,16 гривень - прострочені відсотки за користування кредитом в гривні; 1527,30 гривень - нарахована винагорода за кредитне обслуговування; 209705,95 гривень - прострочена винагорода за кредитне обслуговування, 3436,43 євро - пеня за користування кредитом в євро; 38333,14 долари США - пеня за користування кредитом в доларах; 110 535,53 гривень - пеня за користування кредитом в гривні.

Апелянт у скарзі посилається на те, що ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд не врахував, що його порука згідно договору від 29.08.2006 року припинилась на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України, оскільки банк не пред'явив вимоги вимоги до нього протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який починає обчислюватись з моменту несплати щомісячного чергового платежу, передбаченого кредитним договором.

Даючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів виходить із такого.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №0911/3582/2012.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не встановила підстав відступити від наведених висновків та зазначила, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Колегією суддів встановлено, що умови договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 про дію договору до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 10 договору поруки) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому апеляційним судом встановлено, що позивач не змінював строк виконання основного зобов'язання, оскільки вимога про сплату заборгованості від 16 березня 2009 року (а.с. 37 т. 1) є вимогою про сплату поточної заборгованості по кредитному договору (прострочених відсотків, простроченої комісії, простроченої пені), а не всієї заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, для того, щоб встановити чи припинилась порука ОСОБА_4 необхідно з'ясувати момент настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно кредитного договору.

Із останньої додаткової угоди за № LМК-КС-023-1 від 11 травня 2007 року до кредитного договору № LОК-КС-023 від 29.08.2006 року встановлено, що згідно Додатку 1 (а.с. 21 т. 1 зворот) погашення кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до такого Графіка: 25.02.2008 року мало бути погашено 1 270 000 гривень, 25.02.2011 року року мало бути погашено 1 270 000 гривень, 28.08.2011 року мало бути погашено 1 360 000 гривень.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, повноти та всебічності дослідження доказів у цій справі апеляційний суд ухвалою від 06 березня 2019 року витребував у позивача детальний розрахунок заборгованості і позивачем на вимогу суду надано три розрахунки заборгованості по вищевказаному кредитному договору, тобто окремо по кредиту, отриманому у євро, доларах та гривнях.

Із вказаного розрахунку встановлено, що перша сума на погашення кредиту (у євро, доларах та гривнях) в загальному розмірі та еквіваленті 1 270 000 гривень, яка мала бути погашена 25.02.2008 року, була позичальником погашена у вказаний строк, прострочення щодо цієї частини у позичальника не настало, тому дата 25.02.2008 року не може вважатися початком перебігу шестимісячного строку для припинення поруки ОСОБА_4

Друга сума на погашення доларового кредиту, яка мала бути погашена 25.02.2011 року, позичальником погашена не була, тому по доларовому кредиту з 26.02.2011 року (а згідно розрахунку заборгованості з 28.02.2011 року) сума в розмірі 197410,07 доларів США стала простроченою. Тому саме з цього моменту - 26.02.2011 року у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника та поручителів всієї заборгованості за кредитним договором. Водночас, по гривневому та євровому тілу кредиту прострочення виникло аж з 29.08.2011 року, тобто на час звернення з позовом прострочення не було.

Таким чином, з 26.02.2011 року протягом шести місяців, тобто до 26.08.2011 року мав звернутися до поручителів, в тому числі ОСОБА_4, з позовом про стягнення заборгованості.

Позивач звернувся з позовом про дострокове стягнення заборгованості згідно кредитного договору 25.03.2011 року, та нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 832 740, 11 гривень на 15.03.2011 року, яку просив стягнути достроково, тобто у шестимісячний строк після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання визначеної графіком, тому порука ОСОБА_4 згідно договору поруки не припинилась.

Апелянт не оспорює визначеного розміру заборгованості, який одночасно підтверджується детальним розрахунокм заборгованості, наданим навиконання ухвали суду, тобто окремо по кредиту, отриманому у євро, доларах та гривнях.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про припинення поруки на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України. При цьому доводи апелянта про те, що шестимісячний строк має обчислюватись з моменту несплати щомісячного чергового платежу, передбаченого кредитним договором, є безпідставними, оскільки кредитним договором не передбачено виконання основного зобов'язання шляхом сплати щомісячних платежів, а шляхом сплати трьома погашеннями: 25.02.2008 року, 25.02.2011 року та 28.08.2011 року.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_4 про застосування позовної давності у цій справі, заявленої у заяві про перегляд заочного рішення, апеляційний суд зазначає таке. Кредитним договором (п.5.7) передбачено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Такий же строк позовної давності погоджений кожним із поручителів при укладенні договорів поруки.Таким чином, сторонами на підставі статті 259 ЦК України збільшено позовну давністю. Оскільки з моменту укладення кредитного договору 29.08.2006 року до моменту звернення до суду з позовом - 25.03.2011 року, не минуло 5 років, строк порушення виконання основного зобов'язання, визначений графіком, розпочався тільки з 26.02.2011 року, то позивач звернувся до суду із позовом у межах строку позовної давності.

Разом з тим, солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з усіх поручителів не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 липня 2015 року справа №6-745ц15.

Зважаючи на межі доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ТзОВ «Європа-Вікно» та апелянта-поручителя ОСОБА_4 необхідно змінити та стягнути в солідарному порядку з позичальника ТзОВ «Європа-Вікно» та поручителя ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 7 832 740 гривень 11 копійок боргу, нарахованого на 15.03.2011 року за кредитним договором №LOK-KC-023 від 29.08.2006 року та додаткових угодах до нього, із зазначенням всіх складових такої заборгованості.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2011 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ТзОВ «Європа-Вікно», поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінити.

Стягнути в солідарному порядку з позичальника ТзОВ «Європа-Вікно» та поручителя ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 7 832 740 гривень 11 копійок боргу нарахованого на 15.03.2011 року за кредитним договором №LOK-KC-023 від 29.08.2006 року та додаткових угодах до нього, що складається з: 46441,08 євро - сальдо непростроченого єврового тіла кредиту, 269306,93 долара США - сальдо непростроченого доларового тіла кредиту, 1011333,34 гривень - сальдо непростроченого гривневого тіла кредиту; 197410,07 доларів США - сальдо простроченого доларового тіла кредиту, 286,77 євро - відсотки за користування кредитом в євро; 2002,13 долари США - відсотки за користування кредитом в доларах США; 8596,34 гривень - відсотки за користування кредитом в гривні; 14561,73 євро - прострочені відсотки за користування кредитом в євро; 159382,05 долари США - прострочені відсотки за користування кредитом в доларах США; 486439,16 гривень - прострочені відсотки за користування кредитом в гривні; 1527,30 гривень - нарахована винагорода за кредитне обслуговування; 209705,95 гривень - прострочена винагорода за кредитне обслуговування, 3436,43 євро - пеня за користування кредитом в євро; 38333,14 долари США - пеня за користування кредитом в доларах; 110 535,53 гривень - пеня за користування кредитом в гривні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта