ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8508/19
провадження № 2/753/5651/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" листопада 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Литвин Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства „СЕТАМ", ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з продажу квартири недійсними,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання електронних торгів з продажу квартири недійсними.
Представник відповідача Державного підприємства „СЕТАМ" в судові засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, а у направленому відзиві до суду просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, що ДП „СЕТАМ" уповноважене на здійснення заходів по супроводженню програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться в ній, на організацію та проведення електронних торгів, тощо. Згідно отриманої інформації електронні торги пройшли успішно, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснювалась, за відповідність документів та достовірність інформації відповідають посадові особи виконавчої служби. Крім того, згідно ч.4, ст.65 СК України дружина разом зі своїм чоловіком також несе солідарну відповідальність за боргові відносини чоловіка перед банком, оскільки він укладав кредитний договір в інтересах сім`ї. Також позивач не довела, що проведеними електронними торгами порушено Порядок проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна.
Представник відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києвів судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, а у направленому відзиві до суду просив також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснивши, щопроцедура проведення електронних торгів відбулась згідно діючого законодавства, а позивач в свою чергу не довела, що в ході проведення прилюдних торгів відбулось порушення Порядку реалізації арештованого майна, оскільки ст.215 ЦК України передбачає підставою недійсності правочину, вчиненого за результатами прилюдних торгів, є недодержання вимог закону в момент його укладення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.71), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
За приписами ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, 7.06.1986 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Луганська, актовий запис №296 (а.с.7). В період зареєстрованого шлюбу подружжя ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., і зареєстрований у реєстрі за №1165 (а.с.12-13). Дана спірна квартира була зареєстрована на праві власності того ж дня за ОСОБА_5 , чоловіком позивача, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.13, зворот. бік).
За змістом ч.1-2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Як регламентує ч.1, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.4, ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Згідно ч.1, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачає ч.1, ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У відповідності до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що реалізувавши спірну квартиру з електронних торгів ОСОБА_2 , відповідачі порушили право власності позивача ОСОБА_1 на 1/2 частину даного нерухомого майна в спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 .
Як вказує ч.6, ст.48 Закону України „Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Частина 6, ст.52 Закону України „Про виконавче провадження" №606-ХІV, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, стягнення на майна боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням стягненням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.
Виходячи з системного аналізу зазначених норм права та ч.1, ст.379 ЦПК України (в редакції 2004 року), державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Таким чином, державний виконавець в повній мірі дане питання не з`ясував, а лише пересвідчився, що спірна квартира зареєстрована на ім`я боржника, при цьому не з`ясував його сімейний стан та не встановив чи не придбана квартира в період шлюбу та чи мають інші особи право на користування нерухомим майном.
Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та враховуючи особливості передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, є правочином. За таких обставин до угод з продажу майна з електронних торгів застосовуються положення ст.203; 215 ЦК України.
У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, реалізація на електронних торгах підлягала частка боржника ОСОБА_5 в спірній квартирі, а не вся спірна квартира, яка належить боржнику ОСОБА_5 та позивачці ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Однак частка боржника не була виділена, тобто не набула статусу самостійного об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, тому не могла бути реалізована з електронних торгів, а реалізація всієї квартири, в якій знаходиться і частка позивачки, не відповідає вимогам закону. Таким чином, викладене дає підстави для визнання електронних торгів з реалізації нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , проведені 5.09.2018 року Державним підприємством „СЕТАМ", результати яких оформлені протоколом №356098, недійсними, а також для визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 16.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М.
Згідно ст.137 ЦПК України оскільки представником позивача не надано належних доказів щодо сплати вартості правової допомоги, а звідси і понесених судових витрат позивачем в сумі 7 000 грн., тому в задоволенні стягнення цієї суми необхідно відмовити.
Відповідно до ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі, враховуючи порушення вимог закону саме посадовою особою відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, тому саме з Управління слід стягнути на користь позивача 1 536 грн. 80 коп. судового збору (768 грн. 40 коп. х 2 (за кожну задоволену позовну вимогу)).
Позов задовольнити частково.
Визнати електронні торги з реалізації нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , проведені 5.09.2018 року Державним підприємством „СЕТАМ", результати яких оформлені протоколом №356098, недійсними.
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер 2532, ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , посвідчене 16.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М.
Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 1 536 грн. 80 коп. судового збору, в задоволенні решти суми судових витрат відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :