Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 569/14363/17

провадження № 61-16549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року у складі судді Тимощука О. Я. та постанову апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року у складі суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» (далі - ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів») про стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку із невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що 14 вересня 2010 року вона звільнилась із посади головного бухгалера ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», проте остаточного розрахунку із виплати заробітної плати, згідно з актом звірки заборгованості із заробітної плати від 23 вересня 2010 року з нею проведено не було, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2013 року у справі № 569/16615/13-ц стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1 353 грн 88 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2015 року у справі № 569/18577/14-ц стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 105 590 грн 38 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року у справі № 569/10012/15-ц стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33 506 грн 35 коп.

Однак, вказані рішення на даний час відповідачем ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», не виконані, внаслідок чого відбувається знецінення доходу, встановленого рішеннями суду у вигляді середньої заробітної плати.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь середній заробіток за час затримки належних при звільненні розрахункових сум за період з 19 вересня 2015 року по 16 листопада 2017 року в сумі 87 672 грн 78 коп., та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з невиплатою середнього заробітку у сумі 122 282 грн 22 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 вересня 2015 року по 25 вересня 2017 року в розмірі 81 537 грн 30 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_4 відповідачем ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» не було проведено повного розрахунку, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19 вересня 2015 року по 25 вересня 2017 року в розмірі 81 537 грн 30 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку із невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, місцевий суд виходив із того, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, має разовий характер та не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж. Оскільки законодавством про працю строки виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначені, немає правових підстав для нарахування на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сум компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків його виплати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що враховуючи, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, має разовий характер, законодавством про працю строки її виплати не визначені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для нарахування на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сум компенсації втрати позивачем частини доходів у зв'язку з порушенням строків його виплати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку входить до структури заробітної плати, тому на неї також має нараховуватися компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Позиція ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» - відповідача у справі

У відзиві на касаційну скаргу ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» зазначило про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи позивача про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий судом з відповідача, по суті є складовою заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать нормам чинного законодавства. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж і законодавством про працю строки його виплати не визначені, тому компенсація, передбачена статтею 34 Закону України «Про оплату праці» на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не переглядалось судом апеляційної інстанції та не оскаржується заявником, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухваленого у цій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2013 року у справі № 569/16615/13-ц стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1 353 грн 88 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2015 року у справі № 569/19577/14-ц стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати згідно з актом звірки від 23 вересня 2010 року в сумі 21 146 грн 80 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 21146 грн. 80 коп. з жовтня 2010 року по січень 2015 року в сумі 7 862 грн 38 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 19 100 грн з жовтня 2009 року по січень 2013 року в сумі 3 325 грн 31 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України за період з 01 лютого 2013 рок по 03 березня 2015 року в розмірі 84 443 грн 58 коп., всього стягнуто 116 778 грн 07 коп.

Рішенням Рівненького міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року у справі № 569/10012/15-ц позов ОСОБА_4 про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України задоволено та стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на її користь 33 506 грн 35 коп.

Вказані судові рішення не виконані.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно пункту 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Згідно статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

З урахуванням викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зазначені виплати не підлягають компенсації у порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Доводи касаційної скарги про те, що зазначений висновок суперечить нормам чинного законодавства є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку на підставі судового рішення має разовий характер, тому не підпадає під дію цього Закону.

Посилання касаційної скарги на те, що середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку входить до структури заробітної плати як компенсаційна виплата є необґрунтованими.

Розглядаючи справу № 6-109цс12, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

З огляду на наведений правовий висновок, право на таку компенсаційну виплату виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку, тому така виплата не може входити до структури заробітної плати.

Посилання заявника на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013є безпідставним , оскільки в цьому рішенні йдеться про компенсацію втрати частини заробітної плати, а не про компенсацію втрати частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

При вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Разом із тим суд касаційної інстанції зауважує, що позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом з інших підстав з урахуванням правових норм, які регулюються правовідносини з виконання судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року в частині стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку із невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та постанову апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в цій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв