22-ц/804/183/19
242/940/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року місто Маріуполь

справа № 242/940/18

провадження № 22-ц/804/183/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником житлового будинку № 57 по вул. Зелена в м. Авдіївці Донецької області, в якому окрім нього також зареєстрована відповідач ОСОБА_2, шлюб з якою було укладено 17 березня 2007 року та розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 квітня 2017 року. Відповідач не мешкає у зазначеному будинку з січня 2017 року. Позивач сплачує комунальні послуги, в тому числі і за відповідача. Самостійно зняти відповідача з реєстраційного обліку позивач не має можливості.

Просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Зелена, 57.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

14 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, неправильно застосував норми матеріального права: не допитав свідків, пояснення яких могли б підтвердити той факт, що відповідачка не проживає за зазначеною адресою та вивезла з будинку особисті речі. Суд не надав належної оцінки акту про не проживання відповідачки за місцем реєстрації.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони, які повідомлені належним чином по дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, не зявилися, причин неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу від 09 лютого 1998 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок № 57 по вул. Зеленій в м. Авдіївка Донецької області.

За вказаною адресою, окрім позивача, також зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/901 від 23 лютого 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які підтверджують відсутність відповідача в жилому приміщенні, позивачем не надано.

Такі висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як встановлено судом першої інстанції, право власності на будинок зареєстроване за позивачем, відповідач вселена до квартири в якості члену сім'ї останнього і зареєстрована належним чином.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що єдина адреса, вказана позивачем, як адреса для кореспонденції відповідачки є будинок № 57 по вул. Зеленій в м. Авдіївка Донецької області.

Крім того, в матеріалах справи, на а.с.50 знаходиться поштове повідомлення за формою 119 з підписом про отримання ОСОБА_3 поштової кореспонденції за вказаною адресою, що правда, встановити належність підпису саме відповідачці не вбачається можливим.

На підставі ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст.405 ЦК України.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, правовою підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, яка належить на праві власності, є частина 2 ст. 405 ЦК України.

Для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України необхідно встановити дві обов'язкові умови: по-перше, відсутність члена сім'ї понад один рік, а по-друге, його відсутність без поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано розяснення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи, надане у відповідь на заяву позивача про зняття відповідача з місця реєстрації.

Інших доказів, які підтверджують відсутність відповідача в жилому приміщенні, позивачем не надано.

В судові засідання позивач не зявлявся, подавав заяви про розгляд справи у його відсутність, клопотання про допит свідків в матеріалах справи відсутні, а акт від 28 вересня 2018 року (а.с. 58) був наданий позивачем до заяви про перегляд заочного рішення суду, тобто вже після ухвалення заочного рішення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду: не допитані свідки, не дана оцінка акту про не проживання відповідачки за місцем реєстрації, апеляційний суд визнає необгрунтованими і такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

В апеляційній скарзі позивачем також ніяких клопотань про допит свідків або долучення доказів відсутності відповідачки понад один рік без поважних причин за місцем її реєстрації, не заявлялось.

З урахуванням встановленого, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази апеляційному суду не надавалися і не досліджувались апеляційним судом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

ОСОБА_4