Дата документу 08.01.2019 Справа № 335/5599/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5599/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ходько В.М. провадження № 22-ц/807/626/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.02.1981 року по 27.04.2018 року вона працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго», зокрема, перед звільненням на посаді інженера другої категорії службових розподільчих мереж. З вересня 2017 року відповідачем нараховується, але не виплачується їй заробітна плата із посиланням на відсутність коштів для її виплати та складне фінансове становище підприємства. У зв'язку з порушенням відповідачем чинного законодавства про оплату праці 27.04.2018 року вона звільнилась з роботи. Але відповідач, в порушення положень ст. 116 КЗпП України, не виплатив їй в день звільнення нараховану заробітну плату у розмірі 107 957,22 грн. за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включно.

У зв'язку з отриманням від відповідача копій табуляграм за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року включено, з яких стала відомою інформація про розміри нарахованої їй заробітної плати за вказаний період, 05.07.2018 року подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. В уточненій позовній заяві позивач просила зменшити розмір заборгованості з розрахункових при звільненні, стягнувши з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на її користь 99 769,49 грн. без утримання податків та зборів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 69 268 грн. 32 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, витрати на правничу допомогу у розмірі 1 400,00 грн., а всього - 70 668 грн. 32 коп.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах

суми платежу за один місяць (вересень 2017 року) в сумі 7 749 грн. 74 коп. (без урахування

податків та інших обов'язкових платежів, що стягуються з доходів громадян).

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду щодо часткового задоволення позову, а також стягнення суми заборгованості по заробітній платі без урахування податків та інших обов»язкових платежів, ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимог повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» вказує, що судом стягнуто дійсний розмір заборгованості в сумі 69 268,32 грн., який підприємство має перед позивачем, а визначений позивачем розмір заборгованості у сумі 99 769,49 грн. є недоведеним, оскільки не підтверджується жодним доказом у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч.1, п.2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за наказом № 52к від 16.02.1981 року була прийнята на роботу до Запорізького центрального підприємства електричних мереж ПЕО «Дніпроенерго» на посаду вантажника складського господарства; наказом № 414к від 22.10.1984 року переведена електромонтером 4 розряду місцевої служби релейного захисту автоматики та телемеханіки.

Наказом № 1 від 03.07.1995 року ЗЦПЕС ПЕО «Дніпроенерго» перейменовано в Запорізькі центральні електричні мережі ДАЕК «Запоріжжяобленерго».

Наказом № 477к від 20.12.2000 року ОСОБА_3 переведена слюсарем по КІП та автоматиці 5 розряду.

Наказом від 08.08.2003 року підприємство перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», та наказом № 3393к від 10.09.2004 року позивач переведена в службу релейного захисту та автоматики Запорізьких високовольтних електричних мереж слюсарем по КІП та автоматиці 5 розряду; наказом № 7к від 02.01.2008 року переведена в службу розподільчих мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» інженером; наказом № 180к від 21.06.2010 року переведена інженером в групу підготовки виробництва службових розподільчих мереж; наказом № 2049к від 01.07.2014 року переведена інженером другої категорії службових розподільчих мереж.

З 01.02.2017 року підприємство перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».

Наказом № 1743к від 26.04.2018 року ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного договору чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами трудової книжки (а.с. 10-12).

Відповідач в ході розгляду справи не заперечував, що не здійснив з ОСОБА_3 остаточний розрахунок при звільненні та період, за який зарплата їй виплачена не в повному обсягу - з вересня 2017р. по квітень 2018р. включно.

Проте сторони не дійшли згоди щодо наявного розміру заборгованості.

Стягуючи суму заборгованості у розмірі 69 268,32 грн., суд виходив із того, що вона підтверджується повідомленням про нараховану ОСОБА_3 за період вересень 2017 - квітень 2018 року заробітну плату (а.с.14), індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_3 форми ОК-5 (а.с.15), та витягами зі штатного розкладу, із наказу (а.с. 47-50), а також довідками, наданим відповідачем.

В скарзі позивач, не погоджуючись з визначеним судом розміром заборгованості за розрахунковою сумою, належною їй при звільненні, вказувала, що відповідач не надав суду достовірних відомостей про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Крім того, надана відповідачем та стягнута судом сума заборгованості визначена без податків і зборів, а суд необґрунтовано стягнув вказану відповідачем суму, з якої податок з доходу фізичних осіб та платежі і збори були вже відраховані, що є порушенням, оскільки зі стягнутої рішенням суду суми повторно будуть відраховані ті ж самі обов»язкові податки і збори.

Також одночасно з апеляційною скаргою представником позивача ОСОБА_4 подано клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: довідки про нараховану, але не виплачену позивачу заробітну плату без виключення сум податків та зборів, яку відповідачем не було надано в ході розгляду справи у суді першої інстанції.

При підготовці справи до апеляційного розгляду ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2018р. клопотання позивача було задоволено та витребувано у відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 з помісячним нарахуванням суми заробітної плати без вилучення податків та зборів, сплачену їй фактично суму кожного місяця та наявну заборгованість за кожен місяць без вилучення податків та зборів за період з вересня 2017р. по квітень 2018р. включно, а також копії особових рахунків ОСОБА_3 ( а.с. 107).

На виконання ухвали апеляційного суду відповідачем надано ті ж самі копії табуляграм, які маються в матеріалах цієї цивільної справи, а також бухгалтерська довідка та довідка про невиплачену зарплату, довідка про доходи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними матеріалами справи та дослідивши витребувані апеляційним судом документи, колегія приходить до наступних висновків.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз»яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов»язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

ВС у постанові від 18.07.2018 р. у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов'язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів.

Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Таке відрахування податків й обов'язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори.

Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду.

Суд першої інстанції у цій справі зазначив у резолютивній частині рішення, що стягнута заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 69 268,32 грн. надана без урахування податків та інших обов»язкових платежів, в той час як заборгованість має визначатись сумою без утримання цього податку й інших обов»язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Матеріали справи та надані відповідачем на стадії апеляційного розгляду документи свідчать про наступне.

Так, з довідки на а.с. 14, наданої роботодавцем, на яку послався суд при вирішенні справи, вбачається, що при звільненні ОСОБА_3 нараховані наступні складові для виплати: заробітна плата за фактично відпрацьований час у місяці звільнення - 21 122,37 грн., грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки - 6 839,40 грн., вихідна допомога - 33514,74 грн., а всього - 61 476,51 грн., з якої утримано ПДФО, ЄСВ на суму 19 721,78 грн., а до виплати становить сума 41 754,73 грн., до якої додається несплачена заробітна плата за період з вересня 2017р. по березень 2018р. включно, що разом буде складати 69 268,32 грн.

Отже, сума заборгованості за розрахунковими при звільненні визначена судом за виключенням податків та зборів, які мають сплачуватись роботодавцем як податковим агентом саме у момент виплати належних працівникові сум. Таке становище призведе до повторного вирахування вже виключених із заборгованості сум податків і зборів, що призведене до зменшення належних позивачу сум, або до фактичної несплати роботодавцем податку та зборів, якщо зазначене судом формулювання «без урахування податків та інших обов»язкових платежів» буде витлумачено буквально (тобто як вже сплачені).

З табуляграм також вбачається, що саме суми до видачі, з яких вже здійснені всі необхідні відрахування, зазначені роботодавцем як заборгованість перед позивачем. Вказане також підтверджується довідками про доходи та про невиплачену зарплату, які надані на вимогу апеляційного суду. А дійсні нараховані суми відображені у формі ОК-5, за якими вже відзвітовано до офіційного органу - Пенсійного фонду.

В наведеному уточненому розрахунку заборгованості, складеному позивачем на підставі табуляграм, відомостей з форми ОК-5, довідки на а.с. 14, визначені саме нараховані, але не виплачені їй суми, з яких не відраховані податок і збори, та виведено таку суму заборгованості: за вересень 2017р. - 9 748,10 грн., за жовтень 2017р. - не мається, за листопад 2017р. - не сплачена частина заробітку в сумі 5 620,48 грн., за грудень 2017р. - не мається, за січень 2018р. - 5407,73 грн., за лютий 2018р. - не сплачена частина суми у розмірі 14 777,66 грн., за березень 2018р. - 2 494,85 грн., за квітень 2018р. - 61 476,51 грн. ( в тому числі, зарплата - 21 122,37 грн., компенсація за всі невикористані відпустки - 6 839,40 грн., вхідна допомога - 33 514,74 грн.), а всього - 99 769,49 грн.

Вказані в розрахунку позивача суми нарахованої заробітної плати без виключення податку та зборів повністю відповідають довідці про доходи, наданій відповідачем на ухвалу апеляційного суду про витребування доказів. При цьому, позивач погодилась, що за жовтень та грудень 2017р. заборгованість відсутня, що співпадає з відомостями у довідці про заборгованість, наданій відповідачем.

З табуляграм вбачається, що станом на день постановлення рішення у цій справі заробітна плата також частково виплачена позивачу за листопад 2017р. у сумі 5203,21 грн. та лютий 2018р. у сумі 6496 грн., що також враховано позивачем у наданому розрахунку.

Отже, перевіркою встановлено, що визначена позивачем сума заборгованості у розмірі 99 769,49 грн. фактично відповідає відомостям з форми ОК-5, довідці про доходи, табуляграмам, наданим на запит апеляційного суду, за мінусом виплачених позивачу сум станом на день звернення до суду та постановлення оскаржуваного судового рішення. В той час як взята як базова судом довідка на а.с. 14 містить дані щодо заборгованості по зарплаті, яка не відповідає табуляграмам і відомостям з форми ОК-5.

Таким чином, суд не зважив на доводи позивача та не проаналізував ретельно зміст всіх документів, які перелічив у рішенні, стягнувши визначену відповідачем суму заборгованості без перевірки її обґрунтованості, а також не врахував вимог чинного законодавства про сплату роботодавцем із всіх нарахованих працівнику доходів сум податків та зборів на час їх виплати, про що, зокрема, надані роз»ясення у вищенаведеній постанові Пленуму та постанові ВС з питання визначення судами у резолютивній частині рішення стягнутих сум заробітку без виключення податків і зборів.

Зважаючи на зазначене, колегія визнає апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_4 обґрунтованою, а тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні щодо розміру стягнутої суми, яку слід визначити без утримання податку та зборів в розмірі 99 769,49 грн.

В бухгалтерській довідці, яку надано відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи зазначається, що заборгованість за вересень 2017р. була погашена в повному обсязі 03.10.2018р., але доказів цьому не надає, зокрема, що ця сума була видана під розпис позивача в платіжному документі або перерахована переказом чи на банківський рахунок.

Не було надано таких доказів відповідачем і на час постановлення судом рішення від 11.10.2018р., а останні надані відповідачем в жовтні 2018р. довідки містили відомості про наявність заборгованості за вересень 2017р. перед позивачем.

Рішенням суду від 11.10.2018р. ця сума заборгованості за вересень 2017р. стягнута судом, але відповідач рішення суду в цій частині не оскаржив.

Враховуючи зазначене, колегія не вбачає підстав для виключення цієї суми заборгованості із загальної суми боргу, який підлягає до стягнення.

Також в бухгалтерській довідці, наданій на стадії апеляційного розгляду, відповідач зазначає, що після ухвалення рішення суду - 30.11.2018р. погасив заборгованість перед позивачем на суму 61 518,58 грн.

Але ці обставини не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки виникли після ухвалення рішення, в той час як перевірка законності і обґрунтованості рішення суду відбувається за положеннями ст. 367 ЦПК України за обставинами, які мали місце на час його постановлення.

Між тим, добровільне часткове виконання рішення суду відповідачем має бути враховано у межах виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 у особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року

у цій справі в оскаржуваній частині змінити щодо розміру стягнутої заборгованості із заробітної плати, визначивши стягнутою суму у розмірі 99 769 (дев»яносто дев»ять тисяч сімсот шістдесят дев»ять) гривень 49 копійок, яка надається без відрахування податку та обов»язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті.

В решті рішення не оскаржувалось і не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята і складена 08 січня 2019р.

Головуючий:

Судді: