Ухвала

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 487/8708/18

провадження № 61-15773ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянувши касаційну скаргу Миколаївського міського центру зайнятості на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

встановив:

У грудні 2018 року Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за зверненням відповідача від 27 травня 2009 року йому було надано статус безробітного та з 27 травня 2009 року розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Під час проведеної за зверненням відповідача про поновлення статусу безробітного у 2018 році перевірки виявлені порушення при попередньому зверненні, а саме встановлено ту обставину, що відповідач з 20 серпня 1993 року є керівником ВКПП «Ритуал-Південь» та з 24 лютого 1993 року по 30 жовтня 2012 року здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець.

Вказані обставини впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, однак не були повідомлені відповідачем при зверненні до центру зайнятості, тому позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь отриману допомогу по безробіттю в сумі 4 437, 82 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, у задоволенні позову Миколаївського міського центру зайнятості відмовлено.

У серпні 2019 року Миколаївський міський центр зайнятості направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921 грн.

Предметом спору у даній справі є стягнення 4 437, 82 грн незаконно отриманої допомоги по безробіттю, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн x 100 = 192 100 грн), відтак зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано. Доводи заявника полягають у незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Миколаївського міського центру зайнятості на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов