Справа № 755/4120/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» про визнання договору частково недійсним, -

у с т а н о в и в :

12.03.2019 року позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 еквівалент 2500,00 доларів США за договором №17-17617 від 18.10.2017 року, що становить 69875,00 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05.09.2017 року між позивачем за первісним позовом та ОСОБА_2 була укладена угода №17-3-17617 про проходження відбору до UNIT Factory. Відповідно до п. 1 Розділу 1 Угоди, сторони домовились з метою надання підтримки обдарованій молоді об`єднати зусилля щодо реалізації програми відбору до UNIT Factory (надалі-Відбір). У відповідності до пункту 1.5 Угоди сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження відбору Претендентом, вони зобов`язані укласти Договір у формі та за змістом згідно Додатку №1 до даної Угоди. ОСОБА_2 пройшов програму відбору й сторони уклали Договір від 18.10.2017 р. № 17-17617 (надалі-Договір). Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Договору, сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory (надалі - Програма). З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань Слухача, що випливають з Договору, між сторонами договору Розділом 2 передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від Слухача платежів щодо Програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 31.10.2017р. або відрахування за умовами цього договору, Слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 2500 доларів США. Компенсація сплачується одноразово і не залежить від часу участі Слухача в Програмі. UNIT Factory (Ukrainian National ІТ Factory) - єдиний в Україні заклад, що працює за стандартами інноваційної французької Школи 42. Школа 42 заснована у 2013 році у Франції як приватна школа програмування. Процес, що має тотожність із навчанням, відбувається 24/7 в режимі колаборації. З традиційним освітнім форматом у цієї школи мало спільного - відсутня система оцінок, конспектів. Процес здобуття професійних навичок відбувається шляхом роботи над проектами в режимі «глибокого вивчення». У його основі лежить колективне навчання, що допомагає розкрити творчі здібності студентів під час роботи над проектами. Система базується на гейміфікації, тобто підходах, характерних для комп`ютерних рольових ігор. Отримання знань і здача проектів супроводжуються «прокачуванням» навичок, отриманням нових рівнів, досвіду та відкриттям досягнень. Програма покликана надати молодим людям можливість отримати високооплачувані перспективні професії й таким чином допомогти державній освітній програмі розвивати інноваційну економіку в умовах жорсткої конкуренції з іншими країнами. Тривалість програми UNIТ Factory - до трьох років. Програма відкрита для випускників і студентів, для тих, хто вже працює, але хоче змінити професію. Встановлено лише віковий діапазон - від 17 до 30 років. Навчання є безкоштовним, окрім випадків односторонньої, безпідставної відмови учасника програми після проходження певної частини навчання. Така умова передбачає захист інтересів сторін з огляду на вклад кожної з них у програму - для забезпечення реалізації програми позивачем інвестуються кошти для забезпечення технічного оснащення, належного рівня інформації та власне надання можливості учасникам користуватися нею. Метою такого проекту - є виявлення найбільш обдарованих і цілеспрямованих особистостей, які можуть стати професіоналами високого рівня. В процесі відбору не використовуються академічні критерії (оцінки, дипломи тощо). Таким чином, зацікавленим особам прищеплюються навички самонавчання та постійного професійного вдосконалення, вкрай необхідні для ІТ-фахівців. Ще одна особливість UNIT Factory полягає в тому, що у навчальний процес органічно вбудована програма розвитку особистої ефективності, навичок міжособистісного спілкування та роботи з людьми (soft skills). Закінчивши програму UNIT Factory, особа матиме знання, навички та портфоліо, необхідні для роботи на таких посадах, як: архітектор програмного забезпечення, архітектор мереж, адміністратор мережі, лідер технічної команди, веб-розробник, розробник мобільних програм, фахівець з ІТ-безпеки, розробник відеоігор. Для вступу у програму передбачено декілька етапів: Етап 1- реєстрація на інтернет-сайті; Етап 2 - он-лайн тест; Етап 3- особистий візит; Етап 4- за підсумками онлайн-тесту та особистого візиту визначаються найкращі претенденти, які проходять одномісячний випробувальний період навчання - «басейн»; Етап 5 - зарахування до програми, укладення угоди. ОСОБА_2 виразив бажання стати учасником програми, успішно, пройшов вказані етапи. У зв`язку з цим, позивачем прийнято рішення зарахувати його до програми та укласти відповідну угоду. Позивачем забезпечено надання відповідачу усіх навчальних матеріалів (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали). Умовою досягнення згоди між сторонами та укладення договору про об`єднання зусиль є реалізація інноваційного освітнього проекту, в рамках якого відповідач погодився отримати можливість приймати участь у Програмі. За показниками обліку участі сторонами (й відповідачем, зокрема) Договору реалізовано наступне: 27.10.2017 року виконаний проект Piscine Reloaded; 13.12.2017 року виконаний проект Libft; 13.12.2017 року зареєструвався на проект Fillit; 06.02.2018 року останній раз був в системі. Згідно з відомостями системи обліку, востаннє відповідач знаходився в системі (фактично брав участь в програмі курсу) 06 лютого 2018 року. Згідно з умовами договору, обов`язок компенсації настає у випадку відмови Слухача від програми після 31.10.2017р. Отже, відповідач відмовився від участі в програмі в односторонньому порядку після 31.10.2017 р., у зв`язку з чим має компенсувати позивачу погоджені в договорі й понесені ним витрати. Будь-яких пояснень з боку відповідача на адресу позивача з поясненням причин пропуску й системного ігнорування та/або запитів для надання додаткової інформації курсу не надходило. Програма курсу не передбачає заміщення слухача, який вибув на іншого. 03.01.2019 р. позивачем надіслано листа-вимогу на адресу електронної пошти відповідача, з вимогою сплатити суму у розмірі еквіваленту 2500 доларів США на рахунок UNIТ Factory № НОМЕР_1 Лівобережне відділення АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478) із вказанням призначення платежу «компенсація витрат за Договором №17-17617 від 18.10.2017 р. протягом 7 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Зміст програми, умови вступу та участі в ній не передбачають отримання ліцензії. За статутними документами позивач не є закладом освіти, тож наявності ліцензії не потребує. Програмами навчальних закладів держав - членів Європейського Союзу, якою власне є програма школи 42 є експериментальним напрямком підготовки відповідного навчального закладу у республіці Франція й не потребує додаткової акредитації. Домовленості сторін, що знайшли своє вираження в реалізації програми, полягають в площині докладання зусиль (від кожної - своїх) для опанування навичок та знань - ліцензуванню не підлягають. Відповідач прийнявши рішення укласти договір та взяти участь в програмі, погодився з тим, що кількість місць для участі в програмі є обмеженою й участь одного учасника виключає можливість такої участі для іншого. Перед укладенням договору відповідач мав можливість ознайомитись з умовами програми, отримав достовірну й повну інформацію про позивача та обсяг його участі в програмі - на підставі з`ясування реальних умов реалізації інноваційного освітнього проекту, сторони скріпили свої домовленості на папері. Фактичні обставини спірних правовідносин, взяті на себе декларативно кожною зі сторін зобов`язання, а також положення укладеного Договору вказують на неправомірність дій відповідача, його бажання ухилитись від належного виконання взятих на себе зобов`язань. Позивачем виконано зобов`язання - надано Слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультативну підтримку, необхідну для успішної реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених договором. Відповідачем не виконано в повному обсязі його обов`язків по реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених договором, чим порушено пункт 2 розділу 2 Договору. Наслідком порушення є стягнення з відповідача компенсації у розмірі встановленої договором. Розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача, становить еквівалент 2500 доларів США, що станом на 22.01.2019р. становить 69875 грн.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

06.05.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на подану щодо нього позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в якості підстави для задоволення своїх позовних вимог позивач посилається на п. 2.2. Договору. Відповідно до п. 1.5.1.1. програма навчання розпочинається з 01.11.2017 року, тобто до цієї дати взагалі не відбувається жодних дій спрямованих на будь-яке навчання слухача, однак за п. 2.2. договору, слухач має можливість відмовитись від програми навчання без будь-яких зобов`язань тільки до 31.10.2017 року. Тобто після дати укладення договору з 18.10.2017 року слухачу надається строк 13 днів протягом якого не відбувається будь-яке виконання умов договору щодо навчання, тому слухач взагалі позбавлений можливості з`ясувати засоби та методику навчання та зробити будь-який обґрунтований висновок щодо продовження навчання або його припинення. Тим більше, фактично також і після 31.10.2017 року позивачем взагалі не проводилось будь-якого фактичного навчання на виконання умов договору. Слухачам взагалі не надавалось будь-якого обладнання в особисте користування. Тому, на думку відповідача, вимоги про стягнення грошових коштів жодним чином не обґрунтовані та є такими, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідач звертає увагу суду, що позивач зловживає своїми правами та аналогічним чином намагається скористатися не змогою Слухачів відмовитися від договору своєчасно про що свідчить інформація з сайту судової влади за якою вбачається систематичні намагання позивача здійснити необґрунтоване стягнення грошових коштів зі Слухачів, це наявність понад 29 аналогічних позовів в судах країни з грошовими вимогами до Слухачів. Посилання позивача на те, що відповідачем використовуються спроби ухилення від виконання взятого на себе зобов`язання через наведення будь-яких надуманих підстав, взагалі не відповідає дійсності, тому що будь-яких повідомлень щодо грошових вимог позивача, відповідачем не отримувалось. Позивач посилається на обставини направлення вимоги на електрону адресу, однак за Договором не передбачено будь-якої іншої адреси ніж поштова адреса відповідача, тому це не може бути належним доказом направлення вимоги відповідачу. Перед укладенням договору відповідача не ознайомлювали з умовами програми та не надавали достовірну й повну інформацію щодо реальних умов реалізації освітнього процесу. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження виконання умов договору, тому відсутні будь-які підстави для стягнення грошових коштів. Стосовно стягнення судових витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що розмір правової допомоги у сумі 15000 грн. не відповідає складності справи та є необґрунтовано збільшеним.

06.05.2019 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , у якому останній просить суд визнати недійсним п. 2.2. Договору №17-17617 від 18.10.2017 року укладеного між ним та ТОВ «Кі Фанд Менеджмент». Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовано тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 вважає за необхідне з метою належного захисту своїх прав звернутися до суду з зустрічною позовною заявою з наступних підстав. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на умови Договору від 18.10.2017 р. № 17-17617. Згідно п.2.2 Договору визначено, що у разі відмови Слухача від Програми після 31.10.2017р. або його відрахування за умовами цього договору, Слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 2500 доларів США. Компенсація сплачується одноразово і не залежить від часу участі Слухача у Програмі. ОСОБА_2 вважає, що дані умови договору, а саме п.2.2, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, порушують його законні права та є такими, що підлягають визнанню в судовому порядку недійсними у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. За нормою ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно п. 19 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. В порушення норм ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору позивача жодним чином не ознайомлювали з умовами програми та не надавали достовірну й повну інформацію щодо реальних умов реалізації освітнього процесу. У зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості в строк до 31.10.2017 року відмовитися від Договору. Окрім цього, згідно п.1.5.1.1 Договору, програма навчання повинна була розпочатися 01.11.2017 року, тобто позивач як Слухач був позбавлений можливості відмовитися від Програми навчання до 31.10.2017 року, тому що до цього часу взагалі не відбувалось будь-якого надання послуг з навчання. Обґрунтуванням зазначених обставин неможливості відмови від Договору до початку надання послуг з навчання є численні судові справи за позовами до Слухачів, про що свідчить інформація з сайту судової влади, за якою вбачається систематичні намагання позивача здійснити необґрунтоване стягнення грошових коштів зі Слухачів, це наявність понад 29 аналогічних позовів в судах країни з грошовими вимогами до Слухачів. Зазначене свідчить про спрямованість дій позивача по справі отримати грошові кошти не надаючи при цьому жодної послуги, що є порушенням чинного законодавства. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Ті обставини що відповідач не надавав позивачу жодної інформації про послуги до замовлення послуги свідчать про те, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст. 19 ч. 2 п. 4, 5 та останній абзац ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ст. 19 ч. 6 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним також і договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження існування будь-яких відносин спрямованих на виконання договору. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Ухвалою суду від 07.05.2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання у справі.

В підготовчому засіданні, що відбулось 13.06.2019 року представник позивача за зустрічним позовом звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог та просить суд визнати недійсним п. 2.2. договору №17-17617 від 18.10.2017 року, укладеного між ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» та ОСОБА_2 , а також визнати недійсним п. 2.2. додатку до Угоди №17-3-17617 від 05.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» та ОСОБА_2 .

В підготовчому засіданні 03.07.2019 року представник відповідача за зустрічним позовом надала суду відзив на зустрічну позову заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач за зустрічним позовом не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Роз`яснюючи застосування термінів відповідач за зустріним позовом зазначає, що: Угода №17-3-17617 про проходження відбору до UNIТ Factory від 05 вересня 2017 року - Угода про проходження відбору до UNIТ Factory»; Додаток №1 до угоди №17-3-17617 від 05 вересня 2017 року - «Додаток №1»; Договір №17-17617 від 18 жовтня 2017 року- «Договір»; Програма інноваційного освітнього проекту UNIT Factory - «Програма»; програма відбору до UNIТ Factory - «Відбір2. Діяльність відповідача за зустрічним позовом є інноваційним проектом UNIТ Factory. Товариство є господарським товариством, що здійснює свою діяльність відповідно до установчих документів та чинного законодавства України. Ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарські товариства можуть займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України. Відповідно до п. 4.2.1 Статуту Товариства, одним із видів діяльності Товариства є діяльність у сфері науки, культури, освіти та спорту, а саме - організація навчання та підготовка фахівців в рамках відповідних шкіл, семінарів, конференцій, симпозіумів тощо. Відтак, одним із видів діяльності товариства є інноваційний проект UNIТ Factory, що реалізується за стандартами новітньої французької Школи 42. UNIT Factory не є освітнім закладом, тому не підлягає ліцензуванню. Метою UNIT Factory є сприяння інноваційному розвитку України, беручи участь у підготовці талановитих ІТ-кадрів. UNIT Factory - це заклад, який допомагає здобути практичний досвід слухачам, які беруть участь в реалізації програми інноваційного проекту UNIТ Factory. Тому, на думку представника, посилання ОСОБА_2 на Закон України «Про захист прав споживачів» не має практичного значення для спірних правовідносин, оскільки він регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт надавачами послуг. Стосовно посилань ОСОБА_2 на ненадання належних доказів на підтвердження існування відносин спрямованих на виконання договору, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що у додатках до позовної товариства міститься копія Витягу з бази даних обліку учасників програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory №03/01-5/2019 від 03.01.2019 року (надалі- Витяг) та копія Довідки №03/01-6/2019 від 03.01.2019 року по забезпеченню з боку UNIТ Factory учасника програми матеріально-технічною базою на безоплатній основі впродовж виконання проекту (надалі-Довідка). Витяг з баз даних обліку учасників програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory (надалі - Витяг) - це документ UNIT Factory , який підтверджує облік усіх користувачів Програми, а саме: а) які проекти виконано та дату здачі проекту, б) проекти на які зареєструвався і дату реєстрації. Також Витяг відображає період знаходження слухача в програмі. Як вбачається зі змісту Витягу, в період з 27 жовтня 2017 року по 06 лютого 2018 року, Слухач знаходився в системі та виконував проекти, відповідно до умов Програми. А також, на виконання умов договору, товариство забезпечило Слухачу надання усіх необхідних матеріалів для успішної реалізації Програми, що підтверджується Довідкою. Отже, товариство надало необхідні докази, що обґрунтовують позовні вимоги в первісній позовній заяві, тому, на думку представника, твердження ОСОБА_2 щодо неподання доказів на підтвердження існування будь-яких відносин спрямованих на виконання Договору є вільним тлумаченням ситуації ОСОБА_2 та не спростовують підстави первісного позову. Щодо ініціювання спорів про стягнення компенсації витрат, понесених UNIТ Factory представник вказує, що порушення слухачами умов договорів співпраці в реалізації освітнього проекту UNIT Factory, змусило товариство в судовому порядку стягувати компенсацію витрат на участь в Програмі. Відтак, реалізуючи своє право на захист порушених цивільних прав, товариство ініціювало ряд спорів. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Представник зазначає, що судова практика має позитивну динаміку, суди задовольняють позовні вимоги товариства в повному обсязі, а також, з метою мирного врегулювання спорів щодо сплати компенсації, між товариством та слухачами укладено мирові угоди, відповідно до яких, слухачі визнають своє зобов`язання перед товариством щодо компенсації витрат, понесених UNIT Factory , для участі в Програмі. Слухач мав можливість до 31.10.2017 року відмовитись від участі в програмі на безоплатній основі. Усі охочі, виявивши бажання вступити до UNIT Factory , повинні пройти наступні етапи: Етап 1 - Реєстрація на сайті UNIT Factory - https://unit.ua/uk/; Етап 2 - Онлайн-тест у вигляді міні-гри; Етап 3 - Особистий візит; Етап 4 - Випробувальний період навчання - «басейн»; Етап 5 - Початок навчання; (надалі- Етапи вступу). ОСОБА_2 виявивши· бажання стати слухачем Програми, реалізував Етап 1, Етап 2, Етап 3. Відтак 05 вересня 2017 року між товариством та ОСОБА_2 , які спільно називаються Сторонами, було підписано Угоду про проходження відбору UNIТ Factory відповідно до умов якої, Сторони домовились об`єднати зусилля щодо реалізації програми Відбору до UNIТ Factory, з метою надання підтримки обдарованій молоді (надалі -Угода про проходження відбору). Підписавши Угору про проходження відбору, Претендент потрапляє у «басейн» - Етап 4. «Басейн» - це випробувальний період навчання тривалістю один місяць. Слухачі, які успішно пройшли «басейн», зараховуються до UNIT Factory. З одного боку, «басейн» дозволить відібрати най здібніших і вмотивованих слухачів для UNIT Factory. З іншого - протягом випробувального періоду навчання Слухач зможе зрозуміти чи підходить для нього програмування в цілому та навчання в UNIT Factory. Як вбачається зі змісту вищезазначеної угоди, UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати Претенденту необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішного Відбору у порядку та на умовах передбачених Угодою. Претендент, укладаючи цю Угоду, погоджується щодо особистої участі у Biдборі та зобов`язаний співпрацювати з UNIT Factory щодо Відбору у порядку та на умовах, передбачених цією Угодою. Відтак, в період з18 вересня 2017 року по 13 жовтня 2017 року ОСОБА_2 проходив відбір (випробувальний період навчання) до UNIT Factory . Умовами Угоди про проходження відбору не передбачена сплата компенсації витрат на участь в Програмі. Виходячи із вищевикладеного, ОСОБА_2 мав достатньо часу щоб зрозуміти чи підходить йому навчання, також відмовитись від участь в Програмі, не компенсуючи UNIТ Factory витрат на свою участь. Обґрунтовуючи відсутність підстав для визнання Договору №17-17617 від 18.10.2017 року недійсним, відповідач за зустрічним позовом вказує, що 05 вересня 2017 року між товариством та ОСОБА_2 було підписано Угоду про проходження відбору до UNIT Factory. Відповідно до п. 1.5. Угоди про проходження Відбору до UNIT Factory, Сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження Відбору Претендентом, вони зобов`язуються укласти між собою Договір у формі та зі змістом згідно Додатку №1 до даної угоди. Пункт 2.2. Додатку №1 визначає, що у випадку односторонньої, безпідставної, не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 31.10.2017 року, або розірвання цього договору внаслідок порушення Слухачем своїх обов`язків, останній зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у Програмі у розмірі еквівалентному 2500,00 доларів США. Перед укладенням договору, в період з 05 вересня 2017 по 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 мав можливість ознайомитись з умовами договору відповідно до додатку №1; Програмою - повна інформація про Програму розміщена на веб-сайті UNIТ Factory - https://unit.ua/uk/, https://unit.ua/program/; отримав повну й достовірну інформацію про товариство та обсяг його участі в Програмі, а також мав можливість перевірити всю необхідну для нього інформацію до укладення договору або в рамках проходження тестового періоду Програми до 31 жовтня 2017 року. Прийнявши рішення укласти договір про співпрацю та взяти участь у Програмі навчання, ОСОБА_2 погодився, що кількість місць для участі в програмі є обмеженою й участь одного учасника виключає можливість такої участі для іншого після зарахування особи до Програми, для чого і застосовується сплата компенсації. На підставі з`ясування реальних умов реалізації інноваційного освітнього проекту, товариство та ОСОБА_2 скріпили свої домовленості на папері підписавши Договір №17-17617 від 18 жовтня 2017 року, внаслідок чого стали учасниками цивільних правовідносин з відповідними правами та обов`язками. Як зазначається в ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Представник зазначає, що, як вбачається зі змісту Договору, дотримано усі вимоги, які є необхідними для чинності правочину. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до умов договору №17-17617 від 18 жовтня 2017 року, укладеного між UNIТ Factory та ОСОБА_2 : сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory; UNIТ Factory бере на себе зобов`язання надати Слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішної реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим договором; Слухач, укладаючи цей Договір, погоджується щодо особистої участі у Програмі та зобов`язаний співпрацювати з UNIT Factory щодо реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим договором. Умовами договору передбачена сплата компенсації, що слугує забезпеченням виконання зобов`язань між UNIT Factory та ОСОБА_2 , та є компенсацією витрат на участь в програмі Слухача, виключно у випадку: 1) односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIТ Factory відмови Слухача від Програми після 31.10.2017 року; б) розірвання договору внаслідок порушення Слухачем своїх обов`язків. У ч.ч. 1, 3 ст. 14 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, а виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Представник вказує, що саме відмова ОСОБА_2 від участі в програмі після 31.10.2017 року і стала порушенням умов договору, що тягне за собою визначену Договором та законодавством України відповідальність. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, передбачених змістом зобов`язання. Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Представник зазначає, що товариство зі своєї сторони виконало всі свої зобов`язання за Договором, та зробило все можливе для належного виконання умов, а саме: забезпечило доступ слухача до приміщень UNIТ Factory, де буде проходити реалізація Програми за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечило доступ до програмного забезпечення, навчальних матеріалів UNIT Factory, забезпечило технічний супровід реалізації Програми, в тому числі шляхом надання доступу до відповідного обладнання: робочі місця, сервери мережі, інформувало Слухача про правила та вимоги організації процесу реалізації Програми шляхом розміщення у навчальній внутрішній мережі UNIT Factory, про відповідні зміни в них, тому, на думку представника, товариство має право захищати свої порушені права, використовуючи всі можливості, надані йому чинним законодавством України. На думку представника, логічним наслідком вищенаведеного є притягнення до цивільної відповідальності ОСОБА_2 за порушення зобов`язання, шляхом сплати компенсації, що передбачено у Договорі. Представник вказує, що правильність застосування норми права у спірних правовідносинах є очевидною - пряма норма законодавства про порушення зобов`язання та відповідальність не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. За наведених умов представник стверджує, що викладені у зустрічній позовній заяві твердження ОСОБА_2 є хибними, ніяким чином не спростовують підстави первісного позову, а тільки вказують на свідоме ухилення від відповідальності за порушення умов договору.

Ухвалою суду від 03.07.2019 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.10.2019 року до суду надійшло клопотання про заміну відомостей щодо назви позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» у зв`язку зі зміною назви товариства.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом підтримала вимоги первісного позову, просить його задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що між сторонами у справі було укладено угоду, даний проект є інноваційним, аби слухачі надалі працювали на території України. Участь у проекті безкоштовна і слухач мав пройти всі етапи програми, при цьому, якщо мав бажання відмовитись від програми, мав можливість це зробити до 31.10.2017 року. ОСОБА_2 виявив бажання взяти участь у програмі, з вересня по 18 жовтня проходив підготовчий етап. Вся участь у програмі є безкоштовною, але якщо після 31.10.2017 року слухач відмовився від програми, то згідно умов договору має компенсувати 2500,00 доларів США. Представник стверджує, що товариство виконувало всі свої обов`язки, ОСОБА_2 також певний час виконував свої, але потім відмовився від програми і з 06.02.2018 року припинив участь у програмі. 2500,00 доларів США є розміром компенсації, який погоджений у договорі між сторонами. Відповідне є домовленістю сторін, адже товариство вкладає кошти і тому вимога про компенсацію є справедливою. Слухач полишив програму, а кошти товариством вже були вкладені, і ніхто інший після початку програми не може нею скористатись замість вибувшого слухача. Представник вказує, що до укладення між сторонами договору, слухач був ознайомлений з його змістом, пройшов підготовчий етап, тобто мав змогу спробувати умови програми до підписання договору, тож відсутні підстави для визнання пункту договору про компенсацію недійсним. На думку представника, правова позиція ОСОБА_2 є невірною. Представник не вважає, що ОСОБА_2 в даному випадку є споживачем, а зустрічний позов є процесуальним заходом спрямованим на уникнення відповідальності. На думку представника, ОСОБА_2 в повній мірі про все знав та розумів, підписав договір і до подання відносно нього позову нічого не заперечував та з будь-якими претензіями не звертався.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав та просить відмовити у його задоволенні, натомість задовольнити його зустрічний позов посилаючись на те, що на етапі відбору завдання були легкі, для новачків, а з 31.10.2017 року рівні завдань були як для програміста. Йому казали, що будуть допомагати, тому ОСОБА_2 погодився на проходження програми, натомість допомоги не було, а сам він є новачком та проходити відповідні рівні не вдавалось. Товариство нічого не надавало окрім отримання від них завдань, які ОСОБА_2 не розумів, допомоги не отримував, годинами сидів над завданнями, але розібратись не міг. ОСОБА_6 зазначає, що фактично обіцяли одне, а вийшло зовсім інше. Комп`ютер у користуванні був власний, а на комп`ютерах товариства лише приходив здавати завдання. За твердженням ОСОБА_2 на попередньому відборі він навіть не здав іспиту, але йому все одно запропонували навчатись далі та укласти відповідний договір. Товариство нічого не надавало, все у формі самонавчання, але таким самонавчанням можна й дома займатись. Про програму ОСОБА_2 стало відомо з сайту новин, програма його зацікавила, тому він прийшов на відбір. Представники товариства багато обіцяли і ОСОБА_2 підписав договір, оскільки думав, що все буде добре, а для вивчення змісту договору було надано лише 10 хвилин. ОСОБА_2 стверджує, що не мав наміру полишати програму, оскільки думав, що його будуть навчати та не розумів який договір підписує. З приводу укладеного договору до правоохоронних органів або організацій з захисту прав споживачів не звертався. ОСОБА_2 вказує, що не розумів та не думав, що все так серйозно, а товариство ввело його в оману, натомість ОСОБА_2 довірився, що на його думку є несправедливим. ОСОБА_2 зазначає, що нічого не отримав від товариства, лише комп`ютер, яким не користувався. За час перебування в програмі лише більш менш спілкувався з іншими студентами та зміг здати два рівня. За твердженням ОСОБА_2 реклама товариства по цій програмі не відповідає дійсності.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні вимог первісного позову не визнав та просить відмовити у його заовалені, натомість просить задовольнити зустрічний позов посилаючись на те, що на спірні правовідносини розповсюджують вимоги законодавства щодо захисту прав споживачів. Компенсація у 2500,00 доларів США нічим не обґрунтована, які витрати включені в цю суму невідомо, відповідне є несправедливою умовою. Зі змісту договору вбачається, що компенсація у 2500,00 доларів США не залежить від обсягу наданих послуг. ОСОБА_2 не мав можливості ознайомитись з обсягом послуг, які мать бути надані за програмою. Стосовно стягнення 15000,00 грн. витрат на правову допомогу представник зазначає, що відсутній договір про надання правової допомоги, відсутній розрахунок та платіжні документу про дійсну сплату вказаних коштів. Пункт договору про компенсацію є несправедливим та непропорційним, адже ОСОБА_2 лише за те, що підписав договір, на думку товариства, має бути зобов`язаний сплатити такі кошти. Товариство не надало доказів на підтвердження розміру своїх витрат. Будь-якого навчання товариство не проводило, тож п. 2.2. договору вказує на істотний дисбаланс на шкоду споживача. Положення ст. 611 ЦК України, на які посилається товариство, не містять умов про стягнення компенсації. Відсутні докази на підтвердження розміру витрат, які понесло товариство на участь ОСОБА_2 у програмі. Розмір компенсації є непропорційним та містить ознаки недобросовісності. Надана товариством довідка від 03.01.2018 року не містить визначення вартості послуг, обсягу цих послуг та не містить підтвердження отримання слухачем цих послуг. Довідка складена товариством самостійно, в одностороннєму порядку. Не справедливими згідно закону є умови договору про встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Не справедливими є вимоги договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.09.2017 року між сторонами у справі було укладено угоду №17-3-17617 про проходження відбору до UNIT Factory (а.с. 5).

За змістом цієї угоди, сторони домовились з метою надання підтримки обдарованій молоді об`єднати зусилля щодо реалізації програми відбору до UNIT Factory. UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати претенденту необхідні матеріали, інформаційну та консультативну підтримку, необхідну для успішного відбору у порядку та на умовах передбачених цією угодою. Претендент, укладаючи цю угоду, погоджується щодо особистої участі у відборі та зобов`язаний співпрацювати з UNIT Factory щодо відбору у порядку та на умовах передбачених цією угодою. Сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження відбору претендентом, вони зобов`язані укласти між собою договір у формі та за змістом згідно Додатку №1 до даної угоди. UNIT Factory: забезпечує доступ претендента до приміщень UNIT Factory, де буде проходити відбір, за адресою: АДРЕСА_1 на період з 18.09.2017 року по 31.10.2017 року; забезпечує технічний супровід відбору шляхом надання доступу до відповідного обладнання (робочі місця, сервери, мережі); забезпечує надання претенденту необхідних матеріалів, інформаційної та консультативної підтримки щодо відбору; інформує претендента про правила та вимоги щодо організації процесу реалізації відбору, про відповідні зміни в них; інформує претендента про результати відбору.

Вказана угода містить Додаток №1 до угоди у вигляді змісту договору, який сторонами зобов`язались укласти у разі успішного проходження ОСОБА_2 відбору. Зазначений додаток містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення зі змістом договору (а.с. 6).

18.10.2017 року сторони уклали Договір №17-17617, що за змістом є ідентичним додатку №1 до угоди №17-3-17617 від 05.09.2017 року (а.с. 7-8).

За змістом вказаного договору:

1.1. Сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory (надалі - «Програма»).

1.2. UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати Слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішної реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим Договором.

1.3. Слухач, укладаючи цей Договір, погоджується щодо особистої участі у Програмі та зобов`язаний співпрацювати з UNIT Factory щодо реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим Договором.

1.4. Договір діє до повного виконання, своїх зобов`язань Сторонами за цим Договором.

1.5. Під Програмою Сторони розуміють наступне:

1.5.1. Навчальна частина: актуальний рейтинг та прогрес Слухача протягом всього курсу навчання описується за допомогою рівнів. Рівень - це сума усіх пунктів досвіду із 17 різних компетенцій. Отримані пункти нараховуються згідно оцінок, які Слухач отримує за виконання проектів. Поточний рівень Слухача відображається у внутрішній навчальній мережі UNIT Factory. Зв`язок між проектами утворює структуру у вигляді гілок. Досягнення Слухачем 16-гo рівня і завершення проекту «Final Іnternship» символізує закінчення програми навчання з отриманням сертифікату «42 Junior Degree». Досягнення Слухачем 21-го рівня і завершення проекту «Final Internship» символізує повне закінчення програми навчання з отриманням сертифікату «42 Senior Degree».

1.5.1.1. З 01.11.2017 року по 01.11.2018 року - необхідно досягти мінімум 7 рівня і завершити проект «С Exam - Beginner» або виконати всі проекти за однією з чотирьох гілок, які відкривають проект «First Internship», і завершити проект «С Exam - Beginner».

1.5.1.2. З 01.11.2018 року по 01.11.2019 року - необхідно досягнути мінімум 14 рівня і завершити проект «First Internship».

1.5.1.3. З 01.11.2019 року пo 01.11.2020 року - необхідно досягнути мінімум 16 рівня і завершити проект «Final Internship» або досягти мінімум 18 рівня.

1.5.1.4. З 01.11.2020 року пo 01.11.2021 року - необхідно досягти мінімум 21 рівня і завершити проект «Final Internship».

1.5.2. Практична частина: робота на території України (на будь-якому підприємстві на вибір Слухача, чи самозайнятою особою) протягом 3 (трьох) років після завершення навчальної частини Програми (підпункт 1.5.1. Договору).

1.6. Усі навчальні матеріали, що надає UNIT Factory Слухачу у процесі реалізації Програми (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали тощо), є інтелектуальною власністю UNIT Factory та вважаються конференційною інформацією. Слухач має право користуватися такими матеріалами виключно для цілей виконання цього Договору, при цьому майнові права інтелектуальної власності залишаються у UNIT Factory та/або їх правовласників.

1.7. Сторони усвідомлюють, що Слухачу надається можливість приймати участь у Програмі у зв`язку з тим, що він готовий працювати на території України (на будь-якому підприємстві на власний вибір Слухача, чи самозайнятою особою) протягом 3 (трьох) років після завершення навчальної частини Програми (підпункт 1.5.1. Договору).

2.1. Договір не передбачає розрахунків між Сторонами та спрямований на пошук та апробацію нових підходів до підготовки спеціалістів з метою розвитку напрямів сучасної освіти у сфері інформаційних технологій.

2.2. UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від слухача будь-яких платежів щодо Програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factorу , відмови Слухача від Програми після 31.10.2017 року або за розірвання цього Договору внаслідок порушення Слухачем своїх обов`язків, останній зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь в Програмі в розмірі еквівалентному 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) доларів США. Компенсація сплачується у гривнях одноразово згідно курсу Національного банку України на момент платежу і не залежить від часу участі Слухача у Програмі. Будь-яка відмова Слухача від Програми до 31.10.2017 року не тягне за собою компенсацій чи інших штрафів, пені, неустойок у будь-якому вигляді.

2.3. Сторони усвідомлюють, що компенсація передбачена п. 2.2. даного Договору застосовується виключно у зв`язку із тим, що безпідставна відмова Слухача від Програми після 31.10.2017 року, позбавляє інших потенційних слухачів можливості взяти участь у Програмі.

3.1. UNIТ Factory:

3.1.1. забезпечує доступ Слухача до приміщень UNIT Factorу, де буде проходити реалізація Програми, за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - «Приміщення») на період реалізації Програми;

3.1.2. забезпечує доступ до програмного забезпечення, навчальних матеріалів тощо;

3.1.3. забезпечує технічний супровід реалізації Програми, в тому числі шляхом доступу до відповідного обладнання: робочі місця, сервери, мережі (надалі- «Обладнання»);

3.1.4. інформує Слухача про правила та вимоги щодо організації процесу реалізації Програми шляхом розміщення у навчальній внутрішній мережі UNIT Factory, про відповідні зміни в них;

3.1.5. має право на зміну правил та вимог щодо організації процесу реалізації Програми без відповідного погодження зі Слухачем.

3.2. Слухач:

3.2.1. бере особисто участь в реалізації Програми, в тому числі шляхом присутності у Приміщенні;

3.2.2. дотримується правил та вимог щодо організації процесу реалізації Програми;

3.2.3. бере участь в обов`язкових тестуваннях та опитуваннях UNIT Factorу, що проводяться в рамках виконання цього Договору;

3.2.4. забезпечує збереження Обладнання та належне із ним поводження;

3.2.5. зобов`язується не демонтувати, не переміщувати, не відключати Обладнання;

3.2.6. зобов`язується не використовувати логіни та паролі інших осіб-слухачів для доступу до Приміщення, мережі та Обладнання;

3.2.7. зобов`язується не перешкоджати своєю поведінкою роботі інших осіб;

3.2.8. зобов`язується відшкодувати у повному обсязі збитки, якщо такі нанесені UNIT Factory ;

3.2.9. зобов`язаний працювати на території України (на будь-якому підприємстві на власний вибір, чи самозайнятою особою) протягом 3 (трьох) років після завершення Програми (підпункт 1.5.1. Договору).

4.1. За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором.

4.4. Слухач зобов`язаний сплатити компенсацію, вказану в п.2.2. цього Договору, протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідної вимоги.

За змістом Витягу з бази даних обліку учасників програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory від 03.01.2019 року про облік часу участі ОСОБА_2 в реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory, результатів співпраці, періодів знаходження в програмі: 27.10.2017 року виконаний проект Piscine Reloaded; 13.12.2017 року виконаний проект Libft; 13.12.2017 року зареєструвався на проект Fillit; 06.02.2018 року останній раз був в системі (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2019 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 товариством було направлено вимогу про про здійснення ОСОБА_2 компенсації відповідно до умов п. 2.2. договору у розмірі еквівалентному 2500,00 доларів США (а.с. 9-10).

Згідно довідки про забезпечення з боку UNIT Factory учасника програми матеріально-технічною базою на безоплатній основі впродовж виконання проекту: комп`ютер іМас (Retina 5К, 27-inch, Late 2015); Рrocessor 3.2 GHz Intel Сore і5; Мemory 8 GB 1867 MHZ DDR3; Graрhics AMD Radeon R9 МЗ80 2GB; високошвидкісний інтернет 70 Мб/с; Wi-Fi. Були створені всі умови для комфортного перебування та навчання: кухня, обладнана мікрохвильовими печами, чайниками, холодильниками, вендинговими автоматами з кавою, снеками та сендвічами; ігрова кімната з приставками Gaming console РS4 Pro та комп`ютерними іграми, настільними іграми та пуфами; шумоізольована бібліотека; простір для роботи з власним ноутбуком, обладнаний розетками, інтернет-портами, проектором; два столи з настільним футболом та два столи з настільним тенісом; безкоштовний спортивний зал; знижки в UNIТ.Cafe; безкоштовний доступ до всіх конференцій, хакатонів та мітапів, які відбуваються на території UNIT Factory та UNIT.City (а.с. 23).

Відповідно до положень ст.ст. 626, 627, 6 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ст.ст. 629, 638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 509, 11 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 533 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.ст. 203, 204, 205, 207, 208 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В обґрунтування вимог зустрічного позову, сторона позивача за зустрічним позовом посилається на положення ст.ст. 1, 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист про споживачів».

За змістом ст. 1 Закону України «Про захист про споживачів», в редакції чинній на час підписання між сторонами договору, 17) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно ст. 15 Закону України «Про захист про споживачів», в редакції чинній на час підписання між сторонами договору, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Таким чином, послуга та продукція в розмінні Закону України «Про захист прав споживачів» є різними поняттями, тож посилання сторони позивача за зустрічним позовом на норми закону, які регулюють питання саме продукції не мають правового обґрунтування стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист про споживачів», в редакції чинній на час підписання між сторонами договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист про споживачів», в редакції чинній на час підписання між сторонами договору, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

За змістом ст. 21 19 Закону України «Про захист про споживачів», в редакції чинній на час підписання між сторонами договору, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених норм чинного законодавства України, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, натомість первісний позов підлягає до задоволення.

Сторони у належній письмовій формі уклали договір, погодивши між собою його зміст та умови, а волевиявлення ОСОБА_2 на його підписання було добровільним.

З огляду на положення оспорюваного п. 2.2. договору, ОСОБА_2 мав можливість у разі, на його думку, відсутності належного виконання товариством умов договору, звертатись до товариства з відповідними претензіями, фіксувати їх в письмовій чи електронній формі, аби належним чином підтвердити його відмову від Програми саме у зв`язку з виною товариства. Натомість матеріали справи відповідних звернень не містять і в судовому засіданні ОСОБА_2 не посилався на те, що звертався до надавача послуги з будь-якими претензіями, натомість в одностороннєму порядку полишив Програму і свої заперечення виявив лише при отриманні копії позовної заяви спрямованої до нього з підстав, передбачених п. 2.2. договору.

Посилання на те, що вимогу про здійснення компенсації ОСОБА_2 не отримував, а відправлення листів на електронну пошту є безпідставним, оскільки у договорі вказана його адреса, суд вважає не обґрунтованими.

Договором не передбачено умов щодо листування сторін за будь-якою конкретною адресою електронної пошти чи адреси місця проживання ОСОБА_2 . Натомість в судовому засіданні ОСОБА_2 не посилався на те, що вказана у повідомленні адреса електронною пошти не його і будь-яких доказів з цього приводу суду не надав. Як і не надав доказів, що на його адресу електронної пошти відповідне повідомлення не надходило.

Крім того, будучи ознайомленим зі змістом договору, ОСОБА_2 мав усвідомлювати, що його обов`язок по сплаті компенсації настає з прийняттям ним рішення в одностороннєму порядку відмовитись від проходження Програми, тож за умовами договору після здійснення відмови мав в добровільному порядку здійснити відповідне відшкодування. Після ж отримання вимоги про сплату компенсації, згідно умов договору слухач мав протягом 10 робочих днів здійснити оплату, чого не зробив. За таких умов строк платежу настав після закінчення десятиденного терміну сплати, тож товариство обґрунтовано визначило у своїй позовній заяві суму еквіваленту платежу.

Слухач уклав угоду про проходження відбору 05.09.2017 року додатком до якої був зміст договору, який має бути підписаний сторонами у випадку успішного проходження відбору. Сам договір щодо участі в програмі укладений сторонами 18.10.2017 року. Отже, ОСОБА_2 мав достатньо часу аби в повній мірі ознайомитись зі змістом та умовами цього договору, зокрема і п. 2.2. договору, а його посилання на те, що для ознайомлення з договором було надано 10 хвилин, не відповідають дійсності.

Зміст п. 2.2. договору викладений чітко, не має характеру двозначності, умови за яких слухач матиме обов`язок сплатити компенсацію не приховані та в повній мірі доступні для розуміння.

Посилання на те, що з дати підписання договору (18.10.2017 року) до часу можливості без сплати будь-яких коштів відмовитись від програми (до 31.10.2017 року) навчання не проводиться, оскільки програма розпочинається 01.11.2017 року, тож не можливо у цей час дійти обґрунтованого висновку про доцільність участі в реалізації програми, на думку суду, є безпідставними.

Із Витягу з бази даних обліку учасників програми вбачається, що ОСОБА_2 ще до дати старту програми (01.11.2017 року) та до дати можливості відмовитись від її проходження безоплатно (31.10.2017 року), вже здав один із проектів - 27.10.2017 року, а також з 18.09.2017 року проходив відбір, тож мав достатньо часу і відповідно мав можливість спробувати виконання завдань освітнього проекту для здійснення свідомого вибору чи продовжувати участь у програмі.

Надання слухачу можливості безкоштовно відмовитись від програми, яка починається 01.11.2017 року саме до 31.10.2017 року, тобто до останнього дня перед днем початку програми, є справедливим та логічним, адже з дня початку проекту при відмові одного слухача, інший претендент вже немає можливості взяти у ній участь.

Безпідставними, на думку суду, є посилання ОСОБА_2 на те, що він новачок в ІТ сфері, що спочатку завдання були легкими, а потім все складніше та що будь-якого навчання він не отримував. За умовами угоди від 05.09.2017 року сторони домовились з метою надання підтримки обдарованій молоді об`єднати зусилля для реалізації програми, отже укладаючи угоду слухач відповідно мав вважати себе обдарованим у галузі ІТ аби справлятись із завданнями, які логічно з кожним рівнем ускладняються.

За умовами договору UNIT Factory зобов`язалось надати слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультативну підтримку, тож посилання ОСОБА_2 на те, що його нічому не навчали не відповідають умовам договору, адже товариство за змістом умов договору не брало на себе обов`язок саме з навчання. При цьому, відсутність з боку товариства інформаційної та консультативної підтримки будь-якими доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України ОСОБА_2 не підтверджена, адже відповідні звернення за отриманням вказаної підтримки можливо підтвердити, наприклад, зафіксованими зверненнями у письмовій формі, або показами свідків, які можуть підтвердити усне звернення, на яке необхідної реакції товариства не відбулось.

Відсутність необхідної, достатньої та достовірної інформації щодо програми, встановленими судом обставинами не підтверджується, адже договір від 18.10.2017 року містить детальний виклад його предмету, із чого саме складається програма, зазначені дати, періоди, етапи, рівні, результати та умови завершення програми, права та обов`язки сторін і їх відповідальність. Якщо ОСОБА_2 умови договору не були в чомусь зрозумілі, він мав час та можливість уточнити конкретні питання, які його цікавлять до підписання договору, або ж відмовитись від його підписання. Посилання слухача, що за відсутності повної інформації про програму він не міг від неї відмовитись до 31.10.2017 року, з викладених вище підстав є необґрунтованими, крім того наявність у слухача інформації до початку програми про зміст рівнів проходження програми суперечить самої суті договору, адже рівні програми слухач має виконувати самостійно, не повинен знати завдання заздалегідь, чим і досягається мета проекту з виявлення найталановитіших осіб у відповідній сфері.

Сторона позивача за зустрічним позовом наголошує на тому, що товариство не надало суду доказів виконання ним умов договору, однак в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначав, що завдання він отримував, в приміщенні товариства для здачі рівнів бував, отже обладнанням та інтернетом відповідно користувався.

Крім того, товариством надано довідку про забезпечення учасників програми матеріально-технічною базою, і не дивлячись на заперечення ОСОБА_2 та його представника стосовно цієї довідки, вона відповідає вимогам до письмового доказу, натомість, а ні ОСОБА_2 , а ні його представник не надали суду на підтвердження своїх заперечень будь-яких доказів відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Суд не вбачає доведеності посилань сторони позивача за зустрічним позовом на нечесну діяльність товариства, що вводить в оману або порушення принципів рівності та пропорційності, наявності дисбалансу на шкоду споживача та інше, адже участь у програмі є безкоштовною, договір містить права та обов`язки для обох сторін, як і умови відповідальності.

Наявність у п. 2.2. договору умов компенсації, на думку суду, не є несправедливою, адже надаючи безкоштовну можливість участі у програмі, товариство за умовами договору має право вимагати компенсації лише у випадку якщо слухач самовільно після початку програми відмовитись від участі у ній. Як зазначено у п. 2.3. договору, сторони усвідомлюють, що компенсація, передбачена п. 2.2. даного договору застосовується виключно у зв`язку із тим, що безпідставна відмова слухача від програми після 31.10.2017 року, позбавляє інших потенційних слухачів можливості взяти участь у програмі.

Розмір компенсації у сумі еквіваленту 2500,00 доларів США встановлений та погоджений сторонами договору і не може залежати від розміру дійсних витрат товариства на відповідного слухача, тож безпідставними є посилання сторони відповідача за первісним позовом на відсутність доказів у підтвердження дійсного розміру витрат здійснених товариством на ОСОБА_2 Дійсний розмір витрат може бути як меншим так і більшим від вказаної суми, з огляду також на втрату можливості участі іншого слухача у програмі, однак саме таку суму компенсації сторони погодили за умовами договору встановивши її як константу, і умови договору не містять будь-яких посилань, що на момент здійснення платежу ця сума має бути підтверджена письмовими доказами витрат.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що положення ст. 611 ЦК України не містять компенсації, суд до уваги не приймає, адже зазначена норма вказує на те, що за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором. Наведеній у нормі перелік наслідків не є вичерпним, отже сторони мають право погодити і суму компенсації в укладеному між ними договорі.

ОСОБА_2 жодними доказами суду не довів, що його відмова від програми сталась з вини UNIT Factory , отже має сплатити товариству суму компенсації, передбачену договором.

Зміст договору, і зокрема умови п. 2.2., відповідають вимогам чинного законодавства України, судом не встановлено будь-яких дійсних правових підстав для визнання вказаного пункту договору недійсним.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає сума сплаченого позивачем за первісним позовом судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Натомість, з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_2 витрат з надання правничої допомоги у сумі 15000,00 грн., оскільки відсутній договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відсутні будь-які платіжні документи, які б підтверджували дійсну сплату товариством коштів на надання професійної правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 203, 204, 205, 207, 208, 509, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» еквівалент 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за договором №17-17617 від 18.10.2017 року, що становить 69875 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» про визнання договору частково недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 28.12.2019 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА» (м. Київ, вул. Лаврська, 20, каб. 127, );

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Суддя -