Провадження №6/522/514/19
УХВАЛА

30 березня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилася справа за поданням Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року подання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом.

ОСОБА_1 звернулася до суду 21.06.2018 року з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року обмежено заявницю у праві виїзду за межі України. Суд виходив з того, що на примусовому виконанні перебуває рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 699994,85 грн.; боржником не здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк»; державним виконавцем було встановлено, що майно боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено; суд посилався на те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання; що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення.

ОСОБА_1 вказує, що на її ім`я було оформлено договір кредиту, договір поруки, договір купівлі-продажу, іпотечний договір, але грошей вона не отримувала. Оформленням усіх договорів займався ОСОБА_3 та агентство нерухомості «Регіонал». Як стало відомо потім, у той день було оформлено подібних договорів на 6 осіб. ОСОБА_3 особисто кожного просив допомогти оформити кредит на відсутню у нього суму на покупку земельної ділянки. Ніхто не знав, що будуть такі великі суми і що буде так багато осіб на яких взято кредит. Вказує, що коли прийшла до банку підписувати документи то не захотіла підписувати договір, оскільки була занадто велика сума, а саме 365 000 доларів США, та не вказана фактична адреса проживання ОСОБА_1 , що унеможливлює отримання нею пошти. Проте представник банку сказав, що витрачені великі кошти на оформленні кредитів та запитав чи є в неї родина, діти. Тож, ОСОБА_1 зрозуміла, що їй погрожують та підписала кредитний договір. Спочатку 6 місяців сплачували суми по кредиту, проте потім перестали та їй почали телефонувати представники банку ОСОБА_3 при зустрічі з усіма людьми які підписували подібні договори повідомив, що скоро все налагодиться, проте почав все рідше і рідше виходити на зв`язок. Люди від імен яких підписували договори вирішили зустрітися з керуючою банку ОСОБА_14 , яка була в курсі всього, що відбувається. Спочатку банк співпрацював із людьми, потім почалися вимагання, залякування, погрози, арешти майна. Всі допитувалися в СБУ, поті було рішення суду про притягнення до кримінальної відповідальності, надалі апеляційний суд скасував рішення суду та нічого тепер не відомо ні про кримінальне розслідування ні про кредити. У порядку забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору був укладений іпотечний договір. Зареєстровані обтяженні на все нерухоме майно ОСОБА_1., втому числі і земельні ділянки. Обмеження у праві виїзду за межі України ніяким чином не може вплинути на можливість погасити заборгованість по кредиту, оскільки ОСОБА_1 не може вивезти майно за кордон, на яке накладено обтяження. Оскільки виїзд ОСОБА_1 ніяк не може вплинути на її матеріальне становище та не може дати їй можливість виплатити борги по кредиту, який вона отримувала, то тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке уже триває більше трьох років, є не забезпеченням виконання обов`язків по кредитному договору, а своєрідним катуванням, оскільки лишає навіть можливості відвідати могили батьків зазначає заявниця. З закордонного паспорту вбачається, що заявниця виїжджала протягом останніх 10 років тільки до Молдови, м. Бєльці, де проживають її рідні та де поховані її батьки. Вказує, що вона не чинить опір в продажі земельних ділянок, більше того робить все, щоб прождати ці земельні ділянки та повернути гроші банку.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, за участі зацікавленої особи - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 31.01.2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції..

У судове засідання призначене на 30.03.2019 року сторони не з`явились, були сповіщені у відповідності до вимог чинного законодавства. Заявниця надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, враховуючи пояснення учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою від 10.02.2015 року було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом.

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-132/11, виданого 23.02.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 699 994,85 грн. (а.с.2).

Постановою старшого державного виконавця відділу Хлєбникова О.В. від 09.07.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (ВП № 43935500) (а.с.3).

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 (надалі боржник) у семиденний термін повинна самостійно була виконати вимоги вищезазначеного виконавчого документа, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ГУЮ в Одеській області.

Вказана постанова була направлена боржнику за адресою його мешкання для виконання та до відома а також стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи супровідним листом щодо такої відправки та реєстром поштових відправлень (а.с.4-5, оборот а.с.5, 12). Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказана постанова залишилася поза увагою боржника а вимоги виконавчого документа без задоволення.

Постановою вказаного державного виконавця від 09.07.2014 року було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику та заборонено здійснювати його відчуження (а.с.6).

Також, з матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення у боржника майна (рухомого та нерухомого), речових прав, цінних паперів, звернення стягнення на це майно, тощо, які не принесли результату (а.с.13-26, 28).

20.08.2014 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржника, а саме: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що майна боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено, про що було складено відповідний акт від 20.08.2014 року (а.с.27).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржником здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк».

Як вбачається з матеріалів справи, все нерухоме майно ОСОБА_1 знаходиться під арештом, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Арешт та заборону відчуження на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено постановою державного виконавця від 09.07.2014 року.

ОСОБА_1 20.10.2016 року зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою, згідно якої просила погасити заборгованість за кредитом шляхом реалізації земельних ділянок. ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зверталися 07.12.2016 року до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою якою надали згоду на добровільну реалізацію земельних ділянок та просили списати залишок боргу після реалізації земельних ділянок.

Твердження заявниці, що вона хворіє на цукровий діабет підтверджується консультативним висновком Комунальної установи «Одеський обласний ендокринологічний диспансер» Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту Міністерства охорони здоров`я України та знаходилася на обстеженні з 20.11.2017 року по 01.12.2017 року.

Із копії закордонного паспорта НОМЕР_2 громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що останні декілька років заявниця виїжджала лише до Молдови.

Твердження ОСОБА_1 , що в Молдові померли її батьки в Республіці Молдова м. Бєльці підтверджується свідоцтвами про смерть.

Також з матеріалі справи вбачається, що родичі ОСОБА_1 проживають на території республіки Молдова.

Таким чином, через обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України заявниця позбавлена можливості відвідувати свою родину та відвідувати могили своїх батьків.

Із заяви про скасування обмеження у праві виїзду за межі України та заяв, які ОСОБА_1 направляла до ПАТ «Укрсоцбанк, вбачається, що вона прагне реалізувати земельні ділянки куплені на кредитні кошти та за виручений кошт погасити заборгованість перед банком. Тобто, ОСОБА_1 ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки активно бере участь у поверненні коштів банку.

Суд вбачає, що заборона виїзду за кордон України позбавляє права заявниці спілкуватися зі своєю родиною в повній мірі.

Доказів, які б давали підстави вважати, що вона має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, відсутні.

У матеріалах справи міститься відзив відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 26.07.2018 року, згідно якого просили відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 Відзив обґрунтовано тим, що рішення суду ще не виконане. Вказують, що ухвала про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України може бути оскаржена в апеляційному порядку, а не обов`язково подавати заяву до суду першої інстанції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду. Представник відділу вказує, що практика Верховного суду України від 01.02.2013 року вказує, що тимчасове обмеження у праві виїзду покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням покладено на державного виконавця.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5ст.6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 20.10.2016 року зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою, згідно якої просила погасити заборгованість за кредитом шляхом реалізації земельних ділянок. ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зверталися 07.12.2016 року до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою якою надали згоду на добровільну реалізацію земельних ділянок та просили списати залишок боргу після реалізації земельних ділянок.

Таким чином, суд вважає що заявниця ОСОБА_1 не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а навпаки прикладає зусилля до його виконання.

Статтею 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно до положень ст.18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону N 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Утім, як встановлено судом, боржник прагне реалізувати земельні ділянки куплені на кредитні кошти та за виручені кошти погасити заборгованість перед банком. Тобто, ОСОБА_1 ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки активно бере участь у поверненні коштів банку, тобто ухилення боржника не вбачається. У зв`язку з чим суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.5, 4-10, 11-13, 18, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 76-81, 89, 247, 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яке встановлене ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2015 року шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань за виконавчим провадженням.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30 березня 2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі