Ухвала

10 січня 2019 року

місто Київ

справа № 466/5451/16-ц

провадження № 61-40180ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення судової експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - Відділ Держгеокадастру у м. Львові Львівської області, про визнання недійсним рішення, скасування державного акта,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 липня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою про призначення судової експертизи.

Заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Умови призначення експертизи визначені статтею 103 ЦПК України.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми права з врахуванням її зв'язку з правилами глави 5 розділу І ЦПК України, обґрунтованим є висновок про те, що суд касаційної інстанції не може розглядатися як суд, який є повноважним у розумінні частини першої статті 103 цього Кодексу для розгляду такого роду процесуальних клопотань.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України «Касаційне провадження».

За правилом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 400 цього Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином межі повноважень суду касаційної інстанції визначаються метою здійснення перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в оскаржуваних в такому порядку судових рішеннях. При тому, що перелік таких судових рішень, що підлягають касаційному перегляду також є вичерпним та міститься переважно у статті 389 ЦПК України. Отже, вирішення питання про призначення судової експертизи правилами зазначеної Глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Резюмуючи, суд констатує, що відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює виключно перевірку правильності ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання призначення судової експертизи на цій стадії розгляду справи за відповідним поданим клопотанням сторони у справі.

Керуючись статтями 388, 389 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судової експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держгеокадастру у м. Львові Львівської області, про визнання недійсним рішення, скасування державного акта відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний