ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3309/19 Справа № 202/2387/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Олександр Степанович, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Ірина Олександрівна, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи його тим, що він є двоюрідним братом ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та яка була інвалідом першої групи з дитинства.

Вказував, що на момент смерті близьких родичів, крім нього, сестра не мала, та після її смерті він приїхав до моргу забрати тіло сестри, де випадково зустрівся з ОСОБА_2, який при собі мав довіреність на розпорядження майном та заповіт.

Зазначав, що почав з'ясовувати дані про ОСОБА_2 та довідався, що він був співмешканцем ОСОБА_6, катував її та знущався над нею.

Посилаючись на те, що заповіт було складено його сестрою під впливом психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_2, просив суд визнати заповіт ОСОБА_6, згідно якого на користь ОСОБА_2 заповідано все її майно де б таке не було та з чого б воно не складалося, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Яковлевою І.М., недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з'ясував належних обставин по даній справі, не взяв до уваги докази надані ним, та поверхнево здійснив допит свідків.

04 лютого 2019 року від відповідача надійшов відгук на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наголошував на тому, що спірний заповіт був виключно доброю волею померлої, вчинений нею, без жодних примусів з його боку, добровільно.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що позивач по справі ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідач ОСОБА_2 мешкав з померлою однією родиною з 2010 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта 384047591, ОСОБА_6 була власником квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 9663322.

Згідно із заповітом від 16 травня 2014 року, посвідченого ПН ДМНО Яковлевою І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1114, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всю належну їй на праві приватної власності житлову квартиру, що розташована в АДРЕСА_2, заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до спадкової справи 3/2017, заведеної ПН ДМНО Чижик І.О. 21 березня 2017 року, після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_2 (за заповітом), позивач ОСОБА_1 (як спадкоємець п'ятої черги), ОСОБА_7 (як спадкоємець третьої черги).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать встановленим обставинам, оскільки заповідач на момент складання заповіту мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний ним заповіт є недійсним з підстав, визначених статтею 1257 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч.ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Заповіт, як односторонній правочин відповідає загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Частиною 1 ст.231 ЦК України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У ст.1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Згідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

У разі вчиненням правочину під впливом насильства, формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, може бути підставою для визнання недійсним заповіту лише в цій частині.

Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено факт застосування до померлої ОСОБА_6 фізичного або психологічного тиску з боку відповідача чи інших осіб при складанні заповіту.

Для підтвердження тих обставин, які покладені позивачем в основу позову, в судовому засіданні суду першої інстанції були опитані свідки. Ніякими іншими письмовими доказами, які б були залишені поза увагою судом першої інстанції, ці обставини не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги стосовно встановлення факту фізичного насильства під час складання спірного заповіту встановлено під час телевізійної передачі "Говорить Україна" не відповідають дійсності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірний заповіт було складено та посвідчено 16 травня 2014 року, а датою виходу телевізійної передачі "Говорить Україна", на яку посилається позивач, є 01 липня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахуванням судом першої інстанції обставини справи є хибними.

Оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

Рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.