ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа №646/8567/17

Провадження № 22-ц/818/1896/19

01 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року ( суддя Шарко О. П.) по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, про встановлення факту проживання зі спадкоємцем не менше п'яти років на час відкриття спадщини,-

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт належності за життя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю зі спадкодавицею - ОСОБА_4 з 2010 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви зазначала, що відповідно до постанови приватного нотаріуса від 18.01.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та через відсутність документів, що підтверджують родинний зв'язок між спадкодавцем та заявником, або документів що підтверджують право закликання до спадкування за четвертою чергою або документу щодо права на спадкування за п'ятою чергою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.02.1979 року, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є «ОСОБА_4». Згідно відмітки про реєстрацію права власності, право власності на вказане нерухоме майно за заповітом зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4, 21.02.1979 року за № 1862. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, 12 серпня 1978 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, дошлюбне прізвище «ОСОБА_4» було змінено на «ОСОБА_4». Таким чином, у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 08.02.1979 року, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 було помилково зазначено прізвище спадкоємця «ОСОБА_4».

У судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі.

Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю зі спадкодавицею ОСОБА_4, починаючи з 2010 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині відмови у встановленні факту належності нерухомого майна - скасувати за постановити нове, яким задовольнити позов в цій частині.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт належності ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкового майна - квартири АДРЕСА_1.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1мстатті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 12.07.2017 року, актовий запис №10084, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

З 2010 року заявник разом з чоловіком ОСОБА_8 проживали однією сім'єю з ОСОБА_4 за зазначеною адресою, разом вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом.

Згідно зі ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно постанови приватного нотаріуса від 18.01.2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та через відсутність документу, що підтверджують родинний зв'язок між спадкодавцем та заявником.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що покійний чоловік померлої - ОСОБА_4 - ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним дядьком ОСОБА_1 та її сестри ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 12.08.1978 року укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, дошлюбне прізвище змінено на (ОСОБА_4).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_4. В графі «батько» зазначений ОСОБА_12. В графі «мати» зазначена ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_14, остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_5. В графі «батько» зазначений ОСОБА_12. В графі «мати» зазначена ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, 06.06.1959 року укладено шлюб ж ОСОБА_9 та ОСОБА_14. Дошлюбне прізвище дружини змінено на «ОСОБА_14»

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 06.07.1973 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_1. В графі «батько» вказаний ОСОБА_9. В графі «мати» вказана ОСОБА_14.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, 20.06.1998 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1. Дошлюбне прізвище дружини змінено на «ОСОБА_1».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_2. В графі «батько» вказаний ОСОБА_9. В графі «мати» вказана ОСОБА_14.

Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2 змінено на «ОСОБА_2».

Також згідно показанням свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 кожен окремо підтвердили факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю зі спадкодавицею - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року по день смерті останньої у липні 2017 року за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності доказів для задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання з померлою ОСОБА_4 однією сім'єю з 2010 року по час відкриття спадщини.

Що стосується заяви в частині встановлення факту належності, за життя, ОСОБА_4 нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25, п.11, ч.1 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить встановити факт належності за життя ОСОБА_4 квартири, посилаючись на те, що оскільки вказане нерухоме майно входить до складу спадщини, то від встановлення данного факту залежить виникнення у неї права на її спадкування.

З наведеного слідує, що встановлення факту належності нерухомого майна після смерті особи в порядку окремого провадження не передбачено.

Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко