ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/272/19 Номер провадження 22-ц/814/1014/19Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди за договором оренди, -

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди за договором оренди визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с.59).

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що 20 лютого 2019 року він (ОСОБА_2.) надіслав до суду весь необхідний перелік документів на усунення недоліків, викладених в ухвалі суду, зокрема, позивач на виконання вимог ухвали суду, надав копію паспорту відповідача із зазначенням останнього місця його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, а також копії вимог та претензії на ім'я ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування орендованим приміщенням.

Відтак, вважає, що позивачем у повній мірі та у встановлений строк було виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а тому, на його думку, посилання на підставу для повернення позовної заяви у зв'язку з, начебто, не усуненням недоліків є таким, що не відповідає дійсності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з даним позовом до відповідача, в якому прохав: стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за неналежне виконання зобов'язань за договором оренди №1/2 нерухомого майна в сумі 5718753,86 грн., з яких: 2688000,00 грн. - прямих збитків, 1923061,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань; 190222,00 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, 917470,37 грн. - інфляція за несвоєчасне виконання зобов'язань; вирішити питання судових витрат (а.с.1-5).

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху у зв'язку із тим, що вона не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України (а.с.16).

22.02.2019 року на адресу місцевого суду надійшла уточнена позовна заява, до якої позивачем було додано всі необхідні на його думку докази, на підтвердження обгрунтованості позовних вимог (а.с.20-51).

В подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної зави (а.с.59).

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив із того, що станом на 25 лютого 2019 року вимоги ухвали суду від 7 лютого 2019 року, позивачем належним чином не усунуті в частині не надання: доказів, які б підтверджували факт того, що останнім місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 є АДРЕСА_1; доказів, які б підтверджували факт порушення прав позивача з боку відповідача та яким саме чином, із невідомих на те підстав у строки, встановлені ухвалою суду.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви містить стаття 175 ЦПК України, згідно з якою у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому, позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Частиною п'ять ст.177 ЦПК України визначено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом ст.ст.13,175 ЦПК України позивач (заявник) на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому частиною п'ять та сім статті 83 ЦПК України, визначено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

З наведеного вбачається, що позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

При цьому, постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд не врахував положення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, відповідно до якого подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишити заяву без руху та повернути заявнику.

При цьому, п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що саме у підготовчому засіданні суд з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Окрім того, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, однією з підстав повернення позовної заяви ОСОБА_2 було ненадання доказів, які б підтвердили факт того, що останнім місцем проживання (перебування) відповідача: ОСОБА_3 є АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, відповідно до ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації, проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за останнім відомим його місцем проживання або перебування, надавши відповідні пояснення.

Виходячи з матеріалів справи, 21 лютого 2019 року, позивачем було направлено пакет документів на адресу суду, зокрема: копію паспорту відповідача з зазначенням останнього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57).

Окрім того, з відповіді ВК Макухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 01.02.2019 року №02-21/279, наданої на запит суду, вбачається, що 10.01.2019 року гр. ОСОБА_3 був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з закінченням терміну договору, місце його знаходження (перебування) невідоме (а.с.15).

Також, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказував, що ним було надано відомості з відповідними доказами (копія паспорту) щодо єдиного відомого йому зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача згідно даних паспорту, оскільки іншою інформацією позивач не володіє.

З урахуванням аналізу наведених вище положень закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за встановлених обставин справи, щодо неможливості встановлення місця проживання (перебування) відповідача, позов подається та підлягає розгляду за останнім відомим його місцем проживання або перебування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З наведеного вбачається, що питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, та, у разі висновку суду про його необґрунтованість, він може бути залишений без задоволення. Тобто, суд не вправі з цих підстав залишити позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Відтак, відповідно до вищевикладеного, при постановленні ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України місцевий суд не врахував всіх вказаних обставин, та безпідставно залишив заяву без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, після чого передчасно та за відсутності законних підстав, постановив ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачу.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, суд приходить до висновку про її скасування та направлення матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи , порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2019, - скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди за договором оренди, - повернути до Полтавського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова