Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 332/3504/16

провадження № 61-39828св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Кухаря С. В., Крилової О. В. від 15 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі, які між собою у зареєстрованому шлюбі не перебували, народилася дитина - ОСОБА_6. Посилаючись на те, що відповідач втратив інтерес до доньки, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі ј частини усіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Сінєльніка Р. В. від 06 листопада 2017 року позов

ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_6 у розмірі ј частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2016 року, до повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклувався про дитину, не брав участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні, не цікався її станом здоров'я та розвитком, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому його слід позбавити батьківських прав. Крім того, за змістом статті 180 СК України відповідач повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому з нього підлягають стягненню аліменти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, не є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього впливу на відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не цікавиться життям власної дитини, не проявляє інтересу до неї, не бере участь у її вихованні та утриманні, а тому суд помилково відмовив їй у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому законність ухваленого рішення в іншій частині, в силу вимог статті 400 ЦПК України, колегією суддів перевіряється.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Малолітня дитина проживає разом із своєю матір'ю, нею утримується

з грудня 2013 року.

У зв'язку із недостатністю доказів щодо ступеню участі батька у вихованні та утриманні малолітньої дитини, висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 06 грудня 2016 року визнано недоцільним позбавляти ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а. с. 88 т. 1).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При цьому судом також враховано висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківський прав та частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку зверненню ОСОБА_5 до органів опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини, позову про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та звернення ОСОБА_5 до правоохоронних органів щодо перешкоджання позивачем у спілкуванні з дитиною, квитанціям про перерахунок відповідачем коштів на утримання дочки (а. с. 139, 148, 149, 197-225 т. 1), що свідчить насамперед про інтерес батька до дитини та участь його в її утриманні.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявність перешкод з боку матері для участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує та вчиняє активні дії, спрямовані на підтримку відносин із дочкою, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Запорізької області

від 15 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта