ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2712/19 Справа № 182/3321/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Нікопольської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Нікопольськогог міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Тихомировим І.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 12 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі за тестом - КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, який неодноразово уточнювало.

Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 на підставі укладеного Договору №242029000 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 20 липня 2006 року.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення, не зважаючи на те, що позивач здійснював подачу комунальних послуг безперервно, у зв'язку з цим, станом на 01 січня 2017 року сума заборгованості по особовому рахунку відповідача становить 44 191,85 грн., яка утворила за період з 01 січня 2001 року по 01 січня 2017 року.

Розрахунок заборгованості був проведений згідно норми споживання холодної води встановленої Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради №447 від 29 травня 2013 року.

Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованість за надані послуг, однак даний судовий наказ був скасований ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року за заявою відповідача ОСОБА_1

У зв'язку з наведеними обставинами, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення з урахуванням уточнених позовних вимог на загальну суму 44 191,85 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що Договір №242029000 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення був укладений ним з позивачем за зустрічним позовом лише 20 липня 2006 року, отже до моменту укладання зазначеного договору між ними взагалі були відсутні будь-які цивільно-правові відносини, а тому вони не були учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Крім того зазначив, що він звертався до позивача з вимогою про опломбування приладу обліку використаної води та здійснив оплату за дану послугу, однак до цього часу вказана послуга позивачем не виконана.

У зв'язку з наведеними обставинами, вважає, що йому безпідставно була нарахована заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення.

До того ж, він не має можливості своєчасно вносити плату за спожиту питну воду у відповідності до використаних ним об'ємів, оскільки контролери відмовляються знімати показання з його лічильника, а він в свою чергу, з огляду на складність порядку визначення кількості спожитої питної води по показникам з даного прилажу обліку не може самостійно визначити об'єм використаних ним послуг.

Таким чином, він по незалежним від нього обставин не може виконувати усіх прийнятих на себе зобов'язань по вищезазначеному договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд задовольнити його зустрічний позов та зобов'язати відповідача здійснити опломбування приладу обліку води в належному йому домоволодінні, яка була ним завчасно оплачена.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року позов Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради заборгованість за надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за період з вересня 2012 року по лютий 2017 року в сумі 31 870,52 грн. (тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят грн. 52 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, незаконність і необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування та направлення справи до суду першої інстанції для здійснення нового розгляду в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує, що договір №242029000 не відповідає нормам типового договору, затвердженого кабінетом міністрів України, в змісті його примірника договору не відображено з ким саме укладено договір, в договорі не обумовлена площа поливу присадибної земельної ділянки, що на його адресу позивачем ніколи не спрямовувались документи на оплату послуг встановленого зразка. Відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано суду Статуту підприємства, нормами якого встановлювалося право водоканалу на надання послуг комунального підприємства, пов'язаних з поливом земельних ділянок жителів м.Нікополя, а також копії ліцензії на цей вид діяльності. Також, звертає увагу на те, що у договорі не вказані банківські реквізити для оплати послуг, зауважує, що у п.10 договору для нього встановлена оплата послуг через Промінвестбанк, який ліквідовано багато років тому, однак позивач не запрошував його для внесення у зв'язку із цим змін до договору.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив йому в задоволенні зустрічного позову, оскільки він наперед сплатив послугу пов'язану з опломбуванням приладу обліку споживаної питної води і постановки приладу на абонентський облік, яку позивач не виконав. При цьому відповідач зазначає, що він особисто звертався з проханням про заміну і опломбування лічильника споживання води до керівника КП Нікопольський міськводоканал Кулинича І.І., який з ним у цьому питанні погодився і особисто провів його до каси підприємства, де він і сплатив вказану йому грошову суму за надання цієї послуги, що підтверджено наданою ним квитанцією до прибуткового касового ордера №3448 від 20.07.2006 року.

Відповідач вказує, що він не отримував від позивача Акт № 00008483 від 17 березня 2016 року та Акт №00008484 від 17 березня 2016 року, у зв'язку з чим не мав можливості належним чином відреагувати на ці акти, представлені суду позивачем, звертає увагу, що акти не містять підписів свідків з числа сусідів або членів квартального комітету, які були б доказом того факту, що складення актів дійсно мало місце. Звертає увагу на Акт ТОВ «Никоресурсенерджи» від 25.07.2016, складений контролером ОСОБА_5, де зазначено, що при перевірці його домоволодіння дворовий ввід не виявлено, технічною водою не користується, що було проігноровано судом першої інстанції.

Окрім того, відповідач вказує, що в момент заміни трубопроводу по вул..Мопровська в м.Нікополі послуга з поданням води не надавалася більше місяця, а в розрахунках заборгованості ця інформація відсутня, що впливає на розрахунок його заборгованості перед водоканалом, однак суд проігнорував наведене.

Також, відповідач наголошує на тому, що в оскаржуваному рішенні суд взяв до уваги його заборгованість за період з 01.01.2001 по 01.01.2017, не взявши до уваги, що договір був укладений у липні 2006 року. Вказує і на те, що суд надумав, що він є власником будинку на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року №2-3326, оскільки це не відповідає дійсності, так, як будинку купленого 30 серпня 2006 року вже давно не існує, тому він вважає, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності. Посилаючись на ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 №1875-ІV, вказує на те, що договір №242029000 не відповідає усім нормам цієї статті закону.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції було з'ясовано усі обставини, що мають значення для справи і ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є недоведеними, вимоги необґрунтованими.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог та зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 на підставі укладеного Договору №242029000 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 20 липня 2006 року (а.с.3, 24,25).

Даний житловий будинок належить ОСОБА_1 на підставі договору-купівлі-продажу від 30 серпня 1984 року №2-3326, що підтверджується довідкою КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 19 квітня 2017 року №361 (а.с.48).

Відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі вносив оплату за надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, не зважаючи на те, що позивач здійснював подачу комунальних послуг безперервно.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 01 січня 2017 року сума заборгованості по особовому рахунку ОСОБА_1 становить 44 191,85 грн. та утворилася за період з 01 січня 2001 року по 01 січня 2017 року (а.с.34-39).

Судом встановлено, що КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу.

28 вересня 2015 року судом виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, який був скасований ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей 257, 259, 526 ЦК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 ( далі - Правила), й виходив з того, що ОСОБА_1 не своєчасно та не в повному обсязі вносив плату КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР за послуги з водопостачання та водовідведення без поважних причин, внаслідок чого склалась заборгованість, яку суд стягнув в межах позовної давності.

Відмовляючи відповідачу в задоволені його зустрічного позову, суд виходив з того, що надана ним копія квитанції про оплату послуги з опломбування не підтверджує факт письмового звернення відповідача до позивача з відповідною заявою про опломбування приладу обліку споживаної питної води і постановки приладу на абонентський облік та не свідчить про ухилення або відмову позивача від надання послуги.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вище вимог закону.

Згідно п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до підпункту 1 п.15 Договору та ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до абзацу 2 п.9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 сам прибав прилад обліку води, цей факт він підтвердив в судовому засіданні особисто.

Також судом було встановлено, що 17 березня 2016 року представником постачальника було здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 щодо перевірки водо лічильника, однак, протягом тривалого часу відповідачем створені такі умови, які не дають можливості оглянути водомірний колодязь.

З Акту №00008483 від 17 березня 2016 року, видно, що на місці доступу до центрального трубопроводу стоїть автомобіль, якій заважає здійснити огляд (а.с.58).

Також, з Акту №00008484 від 17 березня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 встановлено припис щодо надання доступу до водомірного вузла, але до цього часу відповідач не звернувся до КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР та доступу до колодязя не надав (а.с.59).

Відповідно до п.9 абз.2 Правил №630 засоби обліку беруться на абонентський облік.

Згідно до п.п.9 п.32 Правил виконавець зобов'язаний забезпечити за заявою споживача постановку приладу обліку на абонентський облік, тобто для взяття водолічильника на абонентський облік, абонент який встановив прилад обліку повинен звернутися із письмовою заявою до постачальника послуг з водопостачання та водовідведення, що його обслуговує. Представник постачальника після погодження зі споживачем часу і місця за наявності оплати послуги, проводить опломбування і складає відповідний акт.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач не звертався до позивача з письмовою заявою про постановку його приладу обліку на абонентський облік, оскільки доказів цьому відповідачем не надано, а його усне звернення до керівника постачальника і оплата послуги не є підставою в розумінні Правил для взяття засобу обліку на абонентський облік, отже право відповідача на опломбування водолічільника позивачем не було порушено, оскільки останній з власної ініціативи ним не скористався.

Доводи відповідача у цій частині щодо незаконності судового рішення колегією суддів не сприймаються.

Доводи відповідача щодо того, що договір №242029000 не відповідає типовій формі договору є безпідставними, оскільки з наявної в справі копії договору видно, що у ньому чітко визначені сторони які його закріпили своїми підписами, а отже погодили умови укладеного договору.

Окрім того, умовами Договору передбачена можливість його перегляду за необхідності та і його дострокового розірвання, про що зазначено у пунктах 26, 27, однак відповідач за весь час користування послугами позивача жодного разу не звертався до КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» НМР із заявами про необхідність перегляду чи розірвання Договору, тобто умови укладеного договору повністю влаштовували позивача ОСОБА_1, як споживача послуг. Слід зазначити, що відповідач в судовому засіданні не заперечував сам факт отримання ним послуг, як не заперечував і факт їх оплати не в повному обсязі, що також підтверджується його зустрічною позовною заявою і свідчить про те, що ОСОБА_1 не вважав цей договір невідповідним типовій формі договору.

Також, посилання відповідача в апеляційній скарзі на ігнорування судом першої інстанції тих чи інших фактів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки питання щодо актів огляду за його адресою№00008483, №00008484 від 17 березня 2016 року, щодо реквізитів для оплати послуг, щодо заміни трубопроводу не були предметом розгляду в суді першої інстанції і ним не оспорювалися.

З рішення суду видно, що до вимог позивача було застосовано строк позовної давності тривалістю у три роки і стягнуто суму заборгованості за останні три роки до моменту звернення до суду з позовом, тому доводи відповідача про те, що судом був прийнятий до уваги розрахунок заборгованості, який був зроблений за період до укладення договору між сторонами у 2006 році, є безпідставними.

Доводи відповідача про те, те що на його адресу позивачем ніколи не спрямовувались документи на оплату послуг встановленого зразка, що у договорі не вказані банківські реквізити для оплати послуг, що у п.10 договору для нього встановлена оплата послуг через Промінвестбанк, який ліквідовано багато років тому, однак позивач не запрошував його для внесення у зв'язку із цим змін до договору, також не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.

У п.5 Договору встановлено, що у разі прийняття рішення Нікопольською міською радою про зміну тарифів та норм водопостачання, Постачальник і Абонет приймають його як невід'ємну частину договору, а отже не вимагається особисте повідомлення абонента про такі зміни, до того ж інформація про зміну тарифу (норми) в обов'язковому порядку міститься на інформаційному стенді позивача, в інтернет-ресурсах, а також повідомляється в засобах масової інформації.

Щодо доводів відповідача про неодержання ним від позивача платіжних документів встановленого зразка, зокрема із передбаченими графами для заповнення поточних та попередніх показань засобу обліку, то колегія суддів вважає їх надуманими, виходячи з того, що, як встановлено судом водолічильник ОСОБА_1Є не був опломбований та відповідно не прийнятий на абонентський облік, то показники такого засобу обліку не можуть прийматися до уваги.

Окрім того, у п.10 Договору встановлено, що плата за послуги вноситься по книжці, яку абонент отримав при укладені договору і в якій зазначені банківські реквізити для сплати послуг. При цьому абонент самостійно обирає зручний для себе спосіб оплати за отримані послуги, як через касу комунального підприємства, так і через будь-який банк України, в тому числі і через он-лайн сервіси.

Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що йому невідомі реквізити оплати послуг позивача спростовуються тим, що він частково оплачував отримані послуги.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі вносив плату за послуги з водопостачання та водовідведення без поважних причин, внаслідок чого склалась заборгованість, яку суд стягнув в межах позовної давності, а відповідачем не доведено, що він звертався до позивача з письмовою заявою про опломбування приладу обліку споживаної питної води і постановки приладу на абонентський облік.

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: