П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року місто Київ

справа № 357/3089/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/10103/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Гуль В.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Сиченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Цукурова В.П. від 23 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовського Олега Валентиновича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист № 1-378/2010 від 16 листопада 2010 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовського О.В. із заявою щодо проведення індексації нестягнутої суми заборгованості та надання довідки про її розмір.

6 березня 2019 року скаржник отримала відповідь на своє звернення відповідної до якої, сума невиконаного зобов`язання становить 33 989 грн.

Посилаючись на те, що розрахунок заборгованості є невірним, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірними дії начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовського О.В. щодо проведення розрахунку нестягнутої суми заборгованості у виконавчому провадженні № 33488624; зобов`язати начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовського О.В. обчислити розмір залишку нестягнутої суми заборгованості у виконавчому провадженні № 33488624 без врахування платежів ОСОБА_2 в розмірі 5 711 грн., здійснених до винесення вироку Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 4 серпня 2010 року, без врахування платежів

боржника в розмірі 18 100 грн., здійснених до набрання законної сили вироком суду від 4 серпня 2010 року та без врахування платежів боржника від 18 лютого 2013 року, 19 квітня 2013 року, 7 травня 2013 року на загальну суму 150 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що обчислення заборгованості не входить до повноважень начальника відділу і є виключним повноваженням державного виконавця, який здійснює виконавче провадження, а тому скаржник помилково звернулася зі скаргою на дії начальника відділу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист № 1-378/2010 від 16 листопада 2010 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. (виконавче провадження № 33488624).

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Соколовського О.В. із заявою щодо проведення індексації нестягнутої суми заборгованості та надання довідки про її розмір.

6 березня 2019 року скаржник отримала відповідь на своє звернення відповідної до якої, сума невиконаного зобов`язання становить 33 989 грн.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Однією із гарантій принципу законності виконавчого провадження є закріплення та гарантування права на оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (статі 74 Закону України "Про виконавче провадження"). Із принципом законності тісно пов`язаний принцип контролю за виконавчим провадженням.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, а також можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" наведені процесуальні обов`язки виконавців при здійсненні виконавчого провадження.

Так, відповідно до частини 2 статі 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний, зокрема: вживати передбачені цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено,

ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із частиною 3 статі 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, на начальника відділу покладено обов`язок лише щодо контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень. При цьому він наділений правом усувати допущені державним виконавцем помилки.

Установивши, що до повноважень начальника відділу державної виконавчої служби не належить обов`язок обчислення розміру нестягнутої заборгованості за виконавчим документом, який перебуває у провадженні підлеглого йому державному виконавцю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, у справах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: В.В. Гуль

В.В. Соколова