Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8423/16-ц

провадження № 61-686 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді

Притули Н. Г. від 09 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І. від 06 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 25 грудня 2013 року між ним та

ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений депозитний договір

№ SAMDN5186, відповідно до умов якого банк відкрив йому рахунок, на який зараховано вклад строком на 366 днів до 25 березня

2014 року, під 18% річних. Станом на 07 березня 2014 року залишок на депозитному рахунку становив 3 075 232 грн. Зазначав, що внаслідок окупації Автономної Республіки Крим він переїхав проживати до м. Києва та неодноразово звертався до відповідача з проханням перевести рахунок на обслуговування до Київського відділення банку або повернути суму вкладу, проте банк йому кошти не повернув.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору вкладу щодо повернення коштів, просив стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 3 075 232 грн, проценти за користування коштами у розмірі 2 317 292,63 грн та пеню за неналежне надання послуг у розмірі

2 081 226,02 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти за договором вкладу у розмірі 3 075 232 грн, проценти за користування коштами у розмірі 2 317 292,63 грн та пеню за неналежне надання послуг у розмірі 16 606,25 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору вкладу щодо сплати відсотків, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі, який є обґрунтованим. Крім того підлягає також стягненню пеня за неналежне надання послуг відповідно до частини п'ятої статті 10 Закон України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача наявну заборгованість за договором вкладу та пеню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано тих обставин, що відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території Автономної Республіки Крим, оскільки вона визначена як тимчасово окупована територія та окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу

ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ»

ПАТ КБ «Приватбанк».У зв'язку з наведеним, банк посилається на те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2019 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 вересня 2012 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу № SAMDN2883, за умовами якого позивачем було внесені на рахунок банку грошові кошти у розмірі 3 400 000 грн (а. с. 83, 84).

25 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN5186, за умовами якого позивачу був відкритий рахунок № НОМЕР_1, на який він має право перераховувати свій вклад. Відповідно до даних за вкладом, залишок на рахунку станом на 07 березня 2014 року складав 3 075 232 грн, він оформлявся до 25 березня 2014 року включно, із процентною ставкою 18 % річних (а. с. 4-5).

Суди виходили із того, що грошові кошти на рахунок позивача

№ НОМЕР_1 за вказаним договором були перераховані

ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншого рахунку позивача, який був відкритий на підставі договору № SAMDN2883 від 21 вересня 2012 року

(а. с. 82).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції оглядалися та досліджувалися оригінали договорів від 21 вересня 2012 року та

від 25 березня 2013 року та оригінал квитанції про перерахування позивачем коштів на депозитний рахунок на підставі договору

від 21 вересня 2012 року (а. с. 83-84).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовуютьпитання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України

від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

Частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини другої статті 78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, вважаючи, що підтвердженням укладення між сторонами договору вкладу є оригінал квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок банку, який відкритий на підставі іншого договору від 21 вересня 2012 року № SAMDN2883, з якого були перераховані кошти на рахунок, відкритий на підставі договору від 25 березня 2013 року

№ SAMDN5186, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних доказів перерахування грошових коштів з одного на інший рахунок.

В матеріалах справи наявна клієнтська виписка за договором

№ SAMDN5186 про рух коштів за цим договором, з якої вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово здійснював переказ коштів між своїми рахунками, однак така виписка не містить даних про те, з якого саме рахунку здійснювався переказ коштів, на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув.

Крім того, зі змісту вказаної виписки вбачається, що станом на 02 серпня 2013 року залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 складав 2 782 087,32 грн, однак суд апеляційної інстанції не послався на конкретні докази, які підтверджують збільшення грошових коштів на цьому рахунку до

3 075 232 грн, не перевірив, яким чином вносилися ці кошти, зокрема через касу банку або перераховувалися з іншого рахунку, та дійшов передчасного висновку про те, що банк прийняв від позивача грошові кошти у вказаному розмірі.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив об'єктивно обставини справи на підставі належних та допустимих доказів (документів, які підтверджують внесення через касу банку або перерахунок позивачем коштів з іншого рахунку у заявленому ним розмірі).

Нормами цивільного процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

При цьому колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги, оскільки висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом України у постановах

від 24 травня 2017 року у справі № 201/14226/14-ц (провадження

№ 6-1692цс16) та від 16 листопада 2016 року у справі № 759/332/15-ц (провадження № 6-1286цс16), про доведеність факту укладення договору банківського вкладу належними доказами.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, не визначився із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, у зв'язку із чим постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк