Провадження № 2/712/17/19
Справа № 712/3867/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування та зміну черговості спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення від права спадкування та зміну черговості спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 від гострої серцево-судинної недостатності померла її рідна племінниця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_1 від 13.10.2015 року). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

У визначений законодавством термін для прийняття спадщини, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини звернулися сторони по справі ОСОБА_1 (рідна тітка) та ОСОБА_2 (брат).

Позивач вважає, що відповідач не брав участі у належному догляді за своєю сестрою, а тому його необхідно усунути від спадкування та змінити черговість спадкування за законом, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду 06 квітня 2016 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 16 квітня 2016 року направлено судове доручення відповідно до Конвенції про допомогу та правові правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах до компетентного суду Російської Федерації та провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 11 квітня 2017 року справу передано на розгляд іншому судді, прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02 січня 2018 року відповідно до Перехідних положень ЦПК справу переведено на розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03 липня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду про суті.

В судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та в подальшому до судового засідання не з'являвся, а його представник в судовому засіданні просив відмовити в позові повністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства України.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 від гострої серцево-судинної недостатності померла рідна племінниця позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_1 від 13.10.2015 року). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

У визначений законодавством термін для прийняття спадщини, до нотаріуса з заявами звернулися: позивачка по справі - ОСОБА_1 (рідна тітка) та відповідач по справі - ОСОБА_2 (брат). Спадкова справа заведена в приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15

ОСОБА_3 народилася від шлюбу ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2 та рідної сестри позивача ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями Свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 16.02.1978 року, Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 16.11.2005 року та Свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_4 від 09.11.2005 року).

Після смерті сестри позивача - ОСОБА_17 (Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_5 від 21.06.1992 року), позивач постійно допомагала та підтримувала свою племінницю, яка в 13-річному віці залишилася без матері і остання фактично замінила їй матір.

Позивач допомагала їй у навчанні та у вирішенні її особистих проблем, між ними склалися теплі, близькі стосунки рідних людей. Через непорозуміння зі своїм батьком у 2001 році померла ОСОБА_3, вимушена була переїхати жити до позивача, де прожила більшу частину свого життя. Факт того, що між позивачем та померлою ОСОБА_3, були теплі родинні відносини, як матері та доньки підтверджується тим, що в 2005 році померла ОСОБА_3 виявила бажання змінити своє прізвище на прізвище позивача, а саме з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

У 2004 році в ОСОБА_3, з'явилися перші прояви хвороби у вигляді зникнення чуттєвості нижніх кінцівок. З метою встановлення діагнозу було проведено обстеження за місцем проживання та отримано направлення на обстеження до міста Києва, де лікарі діагностували у ОСОБА_3, рідкісну для її віку та невиліковну хворобу - розсіяний склероз спинного та головного мозку. Коли останні прочитали в Інтернеті про перебіг цієї хвороби, у ОСОБА_3 стався душевний зрив, що потягло за собою глибоке потрясіння та спричинило тяжку моральну травму. Позивач та її сім'я надавали їй всебічну підтримку, намагаючись заспокоїти її та висловили готовність разом долати хворобу.

Починаючи з 2005 року розпочалося лікування ОСОБА_3, у різних містах та клініках, у процесі якого позивач приймала активну участь, допомагала морально та матеріально. Її батько ОСОБА_16, якому на той час було 80 років, допомогти в цьому не міг. З часом, відповідно до перебігу хвороби, стан ОСОБА_3, погіршувався, та остання взагалі не могла самостійно пересуватись, що підтверджується лікарняними виписками.

ОСОБА_3 лікарі діагностували: розсіяний склероз, вторинно-прогресуючий перебіг, цереброспінальна форма ІІІ-ІУ ст. важкості, тетрапарез значно виражений в ногах, грубі координаторно-мозочкові розлади з порушення функції опори та ходи, ПФТО: постійне нетримання сечі та калу (потребує сторонньої допомоги), ЕОББ - 5,5- 66., стадія загострення. Ангіопатія сітківки обох очей. Розбіжна косоокість лівого ока. (Виписка № 10995, КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» Центр розсіяного склерозу від 27.09.2013 р.).

Згідно пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_6 ОСОБА_3 у 2006 році було встановлено інвалідність 2-ої групи, а згодом і 1-ої групи «Б» загального захворювання довічно, яка передбачає потребу в постійній сторонній допомозі (Довідка до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №349191).

За таких обставин, позивач здійснювала догляд за ОСОБА_3, допомагала у приготуванні їжі, забезпечувала її гігієнічні потреби, забезпечувала необхідними технічними засобами, засобами реабілітації, що підтверджено відповідними актами прийому-передачі технічних та, інших засобів реабілітації. Вирішувала інші медичні та побутові питання, які виникали у побуті із закладами охорони здоров'я, житлово-комунальними організаціями, закладами соціального захисту населення тощо.

Крім того, чоловік позивача ОСОБА_8, також постійно надавав соціальні послуги інваліду І групи (висновок ЛКК №90 від 24.03.2014 року), за власні кошти забезпечували її продуктами харчування, ліками, предметами гігієни, іншими необхідними предметами, речами, засобами тощо. Так як батько ОСОБА_16, сам не міг доглядати за своєю дочкою ОСОБА_3 через свій похилий вік (на цей час йому виповнилося 89 років) та мав наявні хвороби (інсульт, операції).

У січні 2015 року ОСОБА_16 захворів, тому позивач машиною швидкої медичної допомоги доставила останнього до III міської лікарні, де йому встановили діагноз - інсульт. Після чого, позивач почала здійснювати за ним догляд, так як останній був в хворобливому стані та лежав прикутий до лікарняного ліжка, тому власними силами та коштами забезпечувала необхідними ліками, дієтичним харчуванням, гігієнічними засобами, змінним одягом та постільною білизною.

ОСОБА_16 помер перебуваючи у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 від крововиливу у мозок (Довідка про причину смерті №136 від 21.02.15р.).

Після смерті ОСОБА_16, позивач займалась організацією та проведенням його поховання, що підтверджено наступними документами, а саме: договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 8 від 21.02.2015 року; договором-замовленням на організацію та проведення поховання №359 від 21.02.2015 року; Свідоцтвом користувача місця поховання № 826 від 02.03.2015 року та здійснила інші витрати, пов'язані з похованням.

Після смерті ОСОБА_16, на оформлення та прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, уповноважила відповідно до Довіреності від 03.08.2015 року свого чоловіка - ОСОБА_8.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом №№ 15/2015, №4158 від 08.09.2015 року, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41435984 від 08.09.2015 року ОСОБА_3 успадкувала Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №605778 від 09.02.2006 року ОСОБА_3, мала у власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідач по справі - ОСОБА_2 (син ОСОБА_16 від першого шлюбу) від своєї частки у спадщині відмовився на підставі нотаріально завіреної заяви.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2, не виявляв бажання доглядати за своєю сестрою по батьковій лінії - ОСОБА_3, та усвідомлюючи стан здоров'я ОСОБА_3 та клопоти, пов'язані з доглядом, самоусунувся з посиланням на ті обставини, що в нього не має можливості, так як проживає в іншій країні, і не має можливості доглядати ОСОБА_3

Під час розгляду справи, був встановлений факт, що ще за життя батька ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відносини між ними усіма погіршилися, у зв'язку з чим Відповідач практично припинив спілкування із батьком та сестрою. Відповідач рідко приїжджав до України, позивач особисто, бачила його два рази - під час відмови від своєї частки у спадщині, що відкрилась після смерті батька та під час заяви про наміри отримання спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3

Відповідачу було достеменно відомо про те, що його батько та сестра по батькові перебувають у безпорадному стані, у зв'язку з похилим віком та хворобами потребують постійного піклування та догляду й не можуть обходитись без сторонньої допомоги, оскільки до відповідача вони неодноразово зверталися за допомогою, не зважаючи на це останній проживав за кордоном (Російська Федерація м. Москва) і не брав жодної участі в догляді за рідними.

Коли раптово померла ОСОБА_3, позивач негайно повідомила ОСОБА_2, але останній на її поховання не приїхав, тому організацією та проведенням поховання займалась позивач, що підтверджується наступними документами, а саме: рахунками від 15.10.2015 року; накладною № 48 від 14.10.2015 року; договором-замовлення на організацію проведення поховання № 2435 від 13.10.2015 року; договором-замовлення на організацію проведення поховання № 48; дозволом на видачу трупа №185-52 вих. 15 від 13.10.2015 року.

Дані обставини, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підтверджені показами свідків, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, та ОСОБА_14, та матеріалами справи, які досліджені в судовому засіданні.

Статтею 172 ч.1 СК України передбачено, щодитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Статтею 267 ч.1 СК України передбачено, що повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В даному випадку в судовому засіданні знайшли своє підтвердження вище зазначені обставини, що є підставою для задоволення позову в частині зміни черговості спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та визнання за ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_2

Статтею 1224 ЦК України, передбаченоусунення від права на спадкування, за наступних обставин, а саме: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, суд повинен з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має правове значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позивач не надала суду доказів про те, що відповідач мав можливість надавати фінансову допомогу на утримання померлої, а допитані в судовому засіданні свідки достовірно не вказали на ці обставини.

Крім того, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що за життя передавав по можливості грошові кошти своїй сестрі, а також після її смерті відправляв грошовий переказ на ім'я позивача. Хоча дані факти самим відповідачем об'єктивно нічим не підтверджені, як і не спростовані позивачем у судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд вважає, що в даній частині позовні вимоги про усунення ОСОБА_2 від спадкування задоволенню не підлягають, так як вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та нічим об'єктивного не підтверджені.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст..ст. 1217-1218, 1223-1224, 1258-1259, 1262 ЦК України, ст..ст.172, 267 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Змінити черговість спадкування за законом після померлої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та визнати за ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_2.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2019 року.