04 січня 2019 року м. Кремінна
Справа № 414/2908/18
Провадження № 2/414/32/2019
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_2 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову зазначається, що відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 4200 грн і зобов'язалася повернути їх у строк до 15 липня 2018 року, про що надала письмову розписку. Однак у добровільному порядку відповідач по теперішній час борг не повернула, порушуючи своє зобов'язання, а також ігнорує звернення позивача з цього приводу.
У зв'язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 4200 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн, а також судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу в розмірі 1800 грн та судового збору у розмірі 704,80 грн.
У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності, позовну заяву підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки нею не повідомлялися, відзиву на позову він не подала, а позивач та його представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Також, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, а справа прозглядалася за наявними письмовими матеріалами.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29 травня 2018 року відповідач ОСОБА_3 у лютому 2017 року взяла в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4200 грн та зобов'язалася до 15 липня 2018 року повернути зазначену грошову суму (а.с. 7).
Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права у цій цивільній справі з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Таким чином, із досліджених у судовому засіданні доказів суд суд дійшов висновку, що сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення договору позики між позивачем та відповідачем, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 4200 грн, які остання зобов'язувалася повернути не пізніше 15.07.2018, однак у вказаний строк гроші нею повернуті не були. Факт передання позивачем грошей відповідачу підтверджується наявною у позивача розпискою, завірена копія якої долучена до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 1 ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлений у зобов'язанні строк його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1549 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний, зокрема, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-яких доказів, що спростовують вимоги позивача, суду не надала, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 4200 грн.
Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Разом з тим, позивач у своєму позові жодним чином не зазначає, в чому саме полягає завдана їй моральна шкода та якими доказами це підтверджується, а також з чого вона виходить, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь суми в розмірі 2000 грн. У зв'язку з тим, що відсутнє будь-яке обґрунтування завданої позивачу моральної шкоди та вимоги про її стягнення, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1800 грн та судового збору в розмірі 740,80 грн.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З опису робіт (наданих послуг), що міститься в матеріалах справи вбачається, що позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана адвокатом Брошком І.В. і на що ним було витрачено 02:50 год., у загальному розмірі 1800 грн, які складаються з наступного: надання усних консультацій - 200 грн; складення позовної заяви - 1600 грн, - сплата яких підтверджується квитанцією № 1/2018 від 25.10.2018 (а.с. 8, 10, 11). Розмір витрат на оплату послуг адвоката, які були стягнуті з урахуванням рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018 (а.с. 9), суд вважає співмірним з огляду на положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а тому вважає за необхідне стягнути ці судові витрати з відповідача на користь позивача.
Також, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, яка при зверненні з позовом до суду сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн (а.с. 2, 3), зазначені судові витрати у розмірі 477,43 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (67,74%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2; місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_2) суму боргу за договором позики в розмірі 4200 (чотирьох тисяч двохсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2; місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_2) витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 (однієї тисячі восьмисот) гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2; місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 477,43 грн (чотирьохсот сімдесяти семи гривень сорока трьох копійок).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його складення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя І.Г. Безкровний