Номер провадження: 22-ц/813/3677/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про усунення перешкод у користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначенним позовом, посилаючись на ті обставини, що на відкритих торгах з реалізації активу ПАТ «Фідобанк» придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка в подальшому була зареєстрована нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак в подальшому нею було виявлено, що в квартирі зареєстрована відповідач, яка була членом сім'ї колишнього власника квартири. Посилаючись на норму ст.391 ЦК України просла суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, подала до суду відзив у якому зазначила, що відповідач повинен бути забезпечений іншим місцем проживання, а позивач обрала невірний спосіб захисту її прав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 1939 року народження, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати 704,80 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року, та залишити позовну заяву від 07 серпня 2018 року без розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 2.05.2018р. з Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (а.с.9) придбала квартиру АДРЕСА_1, зареєструвавши в цей же день своє право власності на неї у встановленому законом порядку (а.с.11).

У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач, яка не є членом сім'ї позивача, і яка є бабусею колишнього співвласника квартири ОСОБА_5

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016р. у справі №520/2187/16, яке набрало законної сили, зокрема, ОСОБА_5 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дав підстави для обґрунтованого висновку суду про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Отже право на проживання у квартирі членів сім'ї власника, походить безпосередньо від права власності самого власника квартири, а тому при втраті такого права власником, втрачає право на проживання і члени сім'ї власника квартири.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник квартири має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не є членом сім'ї позивача - власника квартири, своїм проживанням та реєстрацією у ній чинить перешкоди власнику у користуванні квартирою, то в силу ст.391 ЦК України, такі перешкоди мають бути усунуті, а порушене право позивача підлягає захисту.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо існування правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та обставини справи підтверджені достовірними та допустимими засобами доказування виходячи з викладеного.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновку суду обставинам справи, помилкове посилання на правову позицію Верховного Суду як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 379 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.03.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький