Ухвала

Іменем України

29 серпня2019 року

м. Київ

справа № 2-1032/2000

провадження № 61-15492ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визнання договору дарування житлового будинку від 21 травня 1999 року частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 недійсним, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року за нововиявленими обставинами.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася із заявою поза межами трирічного строку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 424 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який є присічним і поновленню не підлягає.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник зазначає, що розділ 5 ЦПК України в редакції, що почала діяти з 15 грудня 2017 року, як і ЦПК України в редакції від 20 грудня 2011 року не можуть застосовуватися до правовідносин, які мали місце у 2000-2004 роках, а тому посилання судів першої та апеляційної інстанцій на термін позовної давності у справах про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у три роки є помилковими. ОСОБА_1 вважає, що нею не був пропущений строк звернення до суду з цією заявою, виходячи з вимог статті 347-3 ЦПК України в редакції, яка діяла до 18 березня 2004 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК Українирішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною третьою статті 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Таким чином, встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності причин пропуску цього строку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року, яке ОСОБА_1 просила переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили 25 грудня 2000 року.

Нововиявленою обставиною заявник вважає рішення виконавчого комітету Моршинської селищної ради Львівської області від 18 листопада 1986 року, як правовстановлюючий документ, який був знайдений нею в особистому архіві батька в липні 2018 року.

Із заявою про перегляд судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України ОСОБА_1 звернулася до суду лише 07 вересня 2018 року, тобто, через тривалий час після спливу трирічного строку з дня набрання ним чинності, який є присічним і поновленню не підлягає.

Враховуючи наведені норми процесуального права та практику Європейського суду з прав людини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року, з огляду на те, що з моменту набрання судовим рішенням законної сили, про перегляд якого ставить питання заявник, та до моменту звернення її до суду з цією заявою пройшло значно більше трьох років, що порушує принцип правової визначеності.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суди попередніх інстанцій мали б застосувати при ухваленні судових рішень редакцію ЦПК України, яка діяла до 18 березня 2004 року, є безпідставними, оскільки відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника з їх змістом та особистого тлумачення нею норм права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського районного суду Львівської області від 14 грудня 2000 року.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. М. Ігнатенко

М. Ю. Тітов