Справа № 703/1282/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

за участю позивача ОСОБА_1

представників позивача Кочеткова Г.О., ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Геріх М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 11 липня 2009 року та від 15 грудня 2009 року належить квартира АДРЕСА_1 . 21 травня 2010 року він одружився з ОСОБА_6 , яка була зареєстрована в його квартирі. Крім того, у вищевказаній квартирі він дозволив зареєструватися і донці дружини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7 , якого також зареєстрували у спірній квартирі. З 15 квітня 2016 року він та ОСОБА_6 припинили спільно проживати та остання разом із своєю донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_7 перейшла проживати до батьків за адресою АДРЕСА_2 , забравши із квартири всі свої речі та речі дітей. 13 липня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_6 рішенням Смілянського міськрайонного суду був розірваний та його колишня дружина змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Відтак, оскільки його колишня дружина ОСОБА_6 , неповнолітня ОСОБА_5 та малолітній син ОСОБА_7 у належній йому квартирі не проживають, добровільно знятися з реєстраційного обліку в його квартирі не бажають звернувся до суду та просить визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 понесені позивачем судові витрати пов`язані із сплатою судового збору.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 4 вересня 2018 року у зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в частині позовних вимог до ОСОБА_7 , щодо визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - закрито.

Позивач та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підтримали в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві. Крім того, представники позивача зазначили, що відповідач виїхала з спірної квартири самостійно, сама подала позов до суду про розлучення, на даний час має іншу сім`ю, змінила своє прізвище, відтак, ніякого відношення до квартири не має.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що посилання позивача на її відсутність та дітей у спірній квартирі є сфальсифікованим, а складені АСББ «Антей» акти не відповідають дійсності, оскільки в період їх складання вона, з 1 червня 2016 року по 29 червня 2016 року перебувала на навчанні в/ч польова пошта НОМЕР_1 . В період з 14 вересня 2016 року по 14 жовтня 2016 року та з 14 листопада 2016 року по 27 грудня 2016 року перебувала на лікуванні в Головному військовому клінічному госпіталі. Про вказані вище обставини позивач знав, проте навмисно їх приховав. Крім того, зазначила, що позивач, сам зібрав речі дітей та силоміць відвіз їх проживати до її батьків, а саме в квартиру АДРЕСА_3 . Таким чином, її відсутність у спірній квартирі у вказані позивачем періоди є обґрунтованою та поважною з огляду на вказані вище обставини, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Також вказала, що залишила квартиру позивача у зв`язку з його психологічним тиском на неї та дітей про що вона неодноразово зверталася до поліції. Зазначила також, що комунальні послуги за квартиру також сплачувала навіть вже і після того, як вимушена була її залишити.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необгрунтованість з огляду на пояснення надані його довірителем.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, позивача, відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_4 , приходить до наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 вересня 2009 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 квітня 2010 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25 липня 2016 року (а.с. 15).

Як вбачається з довідки №68 АСББ «Антей» від 19 квітня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник ОСОБА_1 , колишня дружина - ОСОБА_6 , донька колишньої дружини - ОСОБА_5 та син ОСОБА_7 (а.с. 22).

Згідно актів АСББ «Антей» від 19 квітня, 15 серпня та 6 грудня 2016 року, ОСОБА_6 , її донька ОСОБА_5 та син - ОСОБА_7 дійсно не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 15 квітня 2016 року, їх особисті речі в квартирі відсутні (а.с. 16,17,18).

Відповідно до актів АСББ «Антей» від 9 лютого, 15 березня та 19 квітня 2017 року, ОСОБА_6 , її донька ОСОБА_5 та син - ОСОБА_7 дійсно не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 15 квітня 2016 року, їх особисті речі в квартирі відсутні (а.с. 19,20,21).

За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 надала пояснення, що в період з 1 червня 2016 року по 29 червня 2016 року вона перебувала на навчанні в в/ч польова пошта НОМЕР_1 , а з 14 вересня 2016 року по 14 жовтня 2016 року та з 14 листопада 2016 року по 27 грудня 2016 року перебувала на лікуванні в Головному військовому клінічному госпіталі та не могла проживати у квартирі АДРЕСА_1 з цих причин. Однак, суд при винесенні рішення та задоволенні позовних вимог позивача вважає, що відповідачем не доведено під час розгляду справи, що після повернення зі служби чи лікування, позивачем чинилися перешкоди у користуванні спірною квартирою їй чи її доньці, зокрема доказів на предмет звернення з відповідними заявами до компетентних органів чи складання відповідних актів, або ж вживання відповідних заходів для вселення в квартиру нею та ОСОБА_5 суду не надано та матеріали справи не містять.

За таких обставин, відповідачі створюють перешкоди в користуванні квартирою її власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР, ст.41 Конституції України, Правовими позиціями висловленими судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності), правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року , -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Підручну ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом 30 днів з моменту його отримання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_4 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_4 , жителька АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_4 .

Головуючий О.П.Опалинська