Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/2148/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

28 грудня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Джирма А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (в редакції від 05.04.2019р.) до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та будинок відпочинку з прибудовою та навісом, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкова справа за заявою ОСОБА_1 заведена у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. №81/2018. Позивач ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала з ним однією сім`єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з червня місяця 1995 року по дату його смерті за адресою: АДРЕСА_3 . В період проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства спільними коштами і зусиллями вони придбали будинок відпочинку за вказаною адресою, який за життя ОСОБА_3 оформив на підставі свідоцтва від 17.10.2012р., виданого державним нотаріусом Черкаської райдержнотконтори Дмитренко Д.М. за №2-1855.

У визначений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася лише позивач ОСОБА_1 Син померлого - відповідач по справі, з невідомих причин не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, хоча йому про смерть батька було відомо, він був присутній на його погребінні.

Після сплину шестимісячного строку після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2018р. №888/02-34. Підставою для відмови є відсутність документів, що підтверджують родинні відносини чи документи, які б встановлювали факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем.

Позивач зазначає, що вона із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з червня 1995 року за однією адресою: АДРЕСА_3 ; вели спільно господарство, були пов`язані побутом, мали взаємні права та обов`язки, приймали активну участь у виховуванні онука - ОСОБА_4 , 1996р. народження, святкували сімейні свята та спільними коштами і зусиллями будували дачний будинок. У зв`язку із хворобами ОСОБА_3 позивач постійно надавала йому допомогу, доглядала, а після його смерті організувала похорони та понесла всі витрати, пов`язані з цим.

Таким чином, позивач просить суд, - визнати право на спадкування за законом за ОСОБА_1 спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , встановивши факт, який має юридичне значення про те, що ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_1 однією сім`єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2005 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому вели спільне господарство, були пов`язані побутом; судові витрати полишає за собою.

Ухвалою суду від 08.04.2019р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позов подано не було.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Джирма А.В. просили задовольнити позовні вимоги в редакції від 05.04.2019 року, враховуючи викладені у позові обставини та на підставі наданих доказів. Позивач зазначила, що у 1993 році вона познайомилась із ОСОБА_3 і близько 25 років вони разом проживали однією сім`єю у квартирі, належній позивачеві. Навіть у документах за місцем його роботи була вказана адреса проживання: АДРЕСА_3 . За життя працював лікарем, потім отримував пенсію і заробіток повністю віддавав позивачеві. Вони спільно вели домашнє господарство (проводили ремонт у помешканні, купували речі, тощо), мали єдиний бюджет (разом витрачали кошти, купували один одному речі, дачний будинок тощо), святкували різні події та свята, в т.ч. із працівниками за місцем його роботи. Спільних дітей вони не мали, але ОСОБА_3 займався вихованням онука ОСОБА_4 (сина її дочки), вони підтримували дуже близькі відносини. Батько ОСОБА_3 постійно з ними спілкувався, вона готувала йому їжу, коли той хворів (помер у віці 96 років через два місяці після смерті сина). ОСОБА_3 захворів у 2017 року на тяжку хворобу і помер у 2018 році. За час хвороби вона піклувалася ним, доглядала за ним, постійно була поруч. Син померлого ОСОБА_3 - відповідач по справі дуже рідко спілкувався із батьком; місце його знаходження та проживання невідомі.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_2 не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що є колегою померлого ОСОБА_3 протягом 15 років. Позивача знає як дружину померлого і лише на похоронах дізналась, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. За два роки до смерті ОСОБА_3 хворів і вона, як медпрацівник їздила до нього додому: АДРЕСА_3 , де робила уколи, крапельниці тощо, т.я. він не міг відвідувати кардіоцентр. Позивач постійно ним опікувалась, вони разом відмічали різні події - свята тощо. Син померлого один раз приходив на роботу до ОСОБА_3 і був на похоронах батька.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що є сусідом померлого. Більше 20ти років вони проживали у сусідніх квартирах по АДРЕСА_4 і він навіть не знав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сина померлого він бачив лише двічі, в т.ч. й на похованні батька. За життя він часто відвідував ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в них вдома, ОСОБА_3 був у домашньому одязі, готував їжу, його речі були в квартирі, що свідчило про те, що вони проживають разом. Вони часто зустрічались у під`їзді будинку у різні часи доби. ОСОБА_3 тісно спілкувався із ОСОБА_4 - онуком, з його слів знав, що він ремонтує дачу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що позивача знає з 1985 року. Крім того, їхні дачні будинки знаходяться в одному кооперативі «Дніпро». У 1994 році разом із ОСОБА_1 з`явився ОСОБА_3 і вони почали разом проживати, будували будинок, постійно відвідували і відпочивали на дачі. Лише після смерті ОСОБА_3 вона дізналась, що вони не перебували у шлюбі. Вони були одна сім`я, ОСОБА_3 був прийнятий у члени кооперативу; ставився до дочки позивача та її онука як до своїх дітей; на дачі він все зробив своїми руками разом з онуком. На похованні батька прийшов його син, побув недовго і пішов.

Заслухавши пояснення учасників справи, показанні свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1951р. народження проживає та зареєстрована у АДРЕСА_3 з 02.06.1995 року, що підтверджується даними паспорту серія НОМЕР_1 . ОСОБА_3 , 1950р. народження був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 ), але фактично з червня 1995 року по дату смерті проживав за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується показаннями свідків та даними акту від 22.11.2018 року, затвердженого головою правління ОСББ «Смілянська 2».

Відповідно до даних свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №1535) у м. Черкаси. Після його смерті заведена спадкова справа №81/2018 у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі).

За даними довідки голови правління ОК «Дніпро-2003» №5 від 05.11.2018р. ОСОБА_1 з 1993р. проживала на території турбази «Дніпро» із ОСОБА_3 У 2003 році останній став членом кооперативу і в 2008-2009 роках був головою правління кооперативу. За час спільного проживання вони облаштували будинок в АДРЕСА_2 в кооперативі, проводили ремонтні роботи, сплачували внески і виконували вимоги Статуту ОК «Дніпро-2003».

Відповідно до свідоцтва, посвідченого державним нотаріусом Черкаської райдержнотконтори Дмитренко Д.М. (реєстр №2-1855) за ОСОБА_3 10.10.2012 року оформлено право власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом, що по АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_3 працював лікарем рентгенологом, про що свідчать дані свідоцтва №209 від 30.04.2013р., виданого Головним управління охорони здоров`я та медицини катастроф Черкаської облдержадміністрації.

15.11.2018р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Степаненко А.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (зареєстрована за №201); інші особи не зверталися. За інформацією, що надана до суду приватним нотаріусом, заповіти відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавались, про що свідчать інформаційні довідки із Спадкового реєстру.

За даними листа Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 14.11.2018р. у квартирі АДРЕСА_1 станом на 27.05.2018 року зареєстровані: ОСОБА_3 , 1950р. народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_9 , 1923р. народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Постановою приватного нотаріуса Степаненко А.М. від 29.12.2018р. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні відносини чи документи, які б встановлювали факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст.13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як передбачено частинам 1 та 2 статті 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім`єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов`язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов`язків подружжя.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту враховуються ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Крім того, за висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.08.2019 у справі №588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Після смерті громадянина його майнові права та обов`язки переходять до інших осіб. Такий перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) називається спадкуванням. Порядок оформлення спадкових прав на майно спадкодавця регламентується положеннями Книги шостої Цивільного Кодексу України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільний Кодекс передбачає дві підстави спадкування, а саме спадкування за заповітом та спадкування за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК).

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у черверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до

часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з

урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї,

тощо. Правила статті 1264 ЦК не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім`ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них

права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК).

Як передбачено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом часу з 01 вересня 2005 року по 27 травня 2018 року проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 як жінка та чоловік без шлюбу. Протягом тривалого часу вони вели спільне господарство; придбавали речі, майно в інтересах сім`ї; мали спільний бюджет, витрачали кошти на придбання майна, здійснювали ремонт помешкання, де фактично протягом цього часу проживали і, яке належить позивачеві; разом відпочивали, мали спільних друзів, з якими проводили разом час, святкували різного роду урочисті події; мали взаємні права та обов`язки, доглядали та піклувалися один щодо одного. Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько ОСОБА_9 . При цьому, за життя, ні батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , ні його син - відповідач по справі ОСОБА_2 , ні інші особи не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини; заповіти за життя ОСОБА_3 не склав. Встановлені судом обставини підтверджуються показаннями свідків, що допитані під час розгляду справи, письмовими доказами, дослідженими судом, в т.ч. оглядом фотознімків.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі досліджених доказів, суд вважає, що оскільки судом встановлено факт, який має юридичне значення, тобто спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як жінки та чоловіка без шлюбу, то відповідно позивач по справі має право реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до п.4 ч.2 ст. 11 ЦК України та Книги Шостої ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції від 05.04.2019 року підлягають до задоволення.

Враховуючи позицію позивача, судові витрати слід залишити за позивачем ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись СК України, ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 280, 281 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Встановити факт, який має юридичне значення, а саме про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 01.09.2005 року по 27.05.2018 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 08 січня 2020 року.

Головуючий: С. М. Позарецька