РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/896/18

Провадження № 22-ц/4815/88/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

заінтересовані особи:

заявник: ОСОБА_1,

прокурор: Рункевич І.В.,

представник Державної Казначейської служби України: Мельничук Л.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги Заступника прокурора Рівненської області Сидора О.І. та представника ОСОБА_1 - адвоката Зелінської О.С. на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року, постановлену в складі судді Іванків О.В., у справі № 556/896/18,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зелінська Ольга Сергіївна звернулася до суду із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21.07.2013 року відносно нього старшим слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Камінським Є.В., порушено кримінальну справу по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченого ст. 368 ч.5 КК України, який 08.01.2014 року змінено на ч.4 ст.368-4 КК України.

На час досудового розслідування та розгляду справи, щодо нього судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказує, що з 22 липня 2013 року по 18 вересня 2013 року знаходився в ОСІ-21 УДДВІІ в Одеській області, на час досудового розслідування та розгляду судами кримінальної справи перебував під слідством та судом всього 3 роки і 9 місяців і 17 днів з 12 червня 2013 року (внесення відомостей до ЄДРДР) по 29 березня 2017 року (набрання законної сили виправдовувальним вироком).

Вказує, що вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року його було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017 року, вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року було залишено без змін.

Посилається на ст. 1176 ЦК України, ст. 3, 4, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та просить відшкодувати йому шкоду, завдану внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконною затримання, у повному обсязі, а саме матеріальну шкоду в розмірі 15723903,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000000 грн.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.10.2018 року) стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у 2018 році на користь ОСОБА_1 554043,98 грн. відшкодування втраченого заробітку (доходу) та моральну шкоду у розмірі 1500000 грн., а всього 2054043,98 грн.

В решті вимог заява відхилена.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 якого було виправдано вироком суду, набув право на відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди, незалежно від протиправності чи законності дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури та від їх вини, що підтверджується повідомленням Володимирецького районного суду №556/983/15-к/2272/2018 від 11.05.2018 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду та вважаючи, що остання винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи Заступник прокурора Рівненської області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди скасувати, в цій частині ухвали нове рішення, яким в задоволені заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив, довідку Державної фіскальної служби України за № 16211/5/99-99-08-02-02-16 від 11.09.2018 року про сукупний дохід ОСОБА_1, зокрема які саме виплати входили до доходів та чи отримував останній будь-які доходи за період відсторонення його від виконання обов'язків арбітражного керуючого.

Скаржник вказує, що здійснюючи розрахунок втраченого заробітку ОСОБА_1 судом не враховано податки і збори, які підлягали утриманню з доходів заявника, як наслідок не визначено підсумкової суми, яка підлягає до виплати.

Звертає увагу суду, що згідно п.п. 3 п. 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників, тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними на особистій праці цих осіб, членів їх сімей, а також стипендії, що виплачується в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і курсах.

Вказує, що суд першої інстанції мав визначити розмір шкоди виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.

Зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦК України, суд не обґрунтував належним чином розмір моральної шкоди в сумі 1500000 грн., не мотивував підстави відхилення заперечень прокурора щодо обґрунтованості заявленого розміру.

Звертає увагу суду, що заявником не надано будь-яких доказів щодо необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, які мають бути встановленими судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зелінська О.С. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає помилковими висновки суду щодо розміру матеріальних збитків, а відтак судове рішення таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 852234,88 грн. та моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Скаржник вважає, що при визначені розміру матеріальної шкоди суд не взяв до уваги, що відсторонення ОСОБА_1 від посади було строком на 3 місяці, а не на 2 місяці як зазначено судом, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси № 522/18422/13-к від 26.09.2013 року за клопотанням прокурора було продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади арбітражного керуючого до 21.10.2013 року.

Окрім того, вважає, що суд не в повній мірі оцінив моральні страждання ОСОБА_1 призначивши йому до відшкодування суму у розмірі 1500000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Зелінською О.С., Державна казначейська служба України вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Апеляційна скарга заступника прокурора Рівненської області Сидора О.І. підлягають до часткового задоволення.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Зелінської О.С. задоволенню не підлягає.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 21.07.2013 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Камінським Є.В., порушено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ст. 368 ч.5 КК України, який 08.01.2014 року змінено на ч.4 ст.368-4 КК України.

21 липня 2013 року завнику оголошено про підозру.

22.07.2013 року Приморським районним судом м.Одеси відносно ОСОБА_1 було обраного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави.

Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017 року, вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року було залишено без змін.

За час досудового розслідування та розгляду судами кримінальної справи перебував під слідством та судом 3 роки 8 місяців 8 днів з моменту повідомлення про підозру 21 липня 2013 року по 29 березня 2017 року по день набрання вироку законної сили.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України.

Відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частиною третьою статті 13 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місць перебування під слідством чи судом.

Аналогічне правило щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди передбачено й у пункті 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, та міститься у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (по тексту - Постанова).

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018р. у справі № 61-11708св18, та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 20 вересня 2018р. у справі № 14-298цс18.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Виходячи із системного аналізу положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховуючи закріплені у цивільному законодавстві вимоги розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди, розмір якого значно перевищує гарантований законодавством і не відповідає встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2019 році встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 4173 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 12.06.2013 року по 29.03.2017 року, тобто повних 44 місяців, а тому мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 1,83612 грн. (44 місяць х 4173грн. ).

Перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо обгрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані докази, оцінивши їх та визначивши мінімальний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000 гривень до 300 000 грн.

В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (ч. 1 ст. 4 Закону).

Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» визначено, що розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону, обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України вбачається, що свідоцтво за № 304 видане 28 лютого 2013 року ОСОБА_1, є діючим (http://ak.minjust.gov.ua/main/result).

Судом встановлено, що відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 за № 327 до розділу 1 законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери (управителі), під кодом 1210.1 віднесені зокрема, розпорядник майна підприємств-боржників, керуючий санацією та ліквідатор підприємств-боржників.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється за п.9 підпункт «1» Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

Відповідно до п. 9 Положення для визначення розміру відшкодування шкоди робітникам і службовцям середньомісячний заробіток обчислюється у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року.

Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. (п.1, підпункт л).

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. (п. 3 абз.3 Порядку)

У п.4 цього Порядку зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховується: к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді(п. 8 Порядку).

Судом встановлено, що 22.07.2013 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси Лясковця О.В. відсторонено від посади арбітражного керуючого строком на два місяці до 22.09.2013 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2013 року продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади арбітражного керуючого до 21.10.2013 року.

За таких обставин, до відшкодування підлягає неодержаний заробіток за період з 22 липня по 21 жовтня 2013 року.

Як вбачається з довідки ДФС України про доходи від 06.03.2019 року у другому кварталі (квітень,травень,червень) 2013 року ОСОБА_1 отримав 20 623,74 грн. заробітної плати у ТзОВ «Консалтингова група «Статус» та 357 000 грн у вигляді дивідендів.

Доводи представника заявника адвоката Зелінської О.С. проте, що дивіденди отримані ОСОБА_1 у 2013 році є його грошовою винагородою як арбітражного керуючого і мають буди зараховані для обчислення середнього заробітку апеляційним судом відхиляє, оскільки вони суперечать положенню ст.115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Крім того, будь-які докази того, що отриманні дивіденди є грошовою винагородою арбітражного керуючого матеріали справи не містять.

Отже, дивіденди отриманні заявником у другому кварталі 2013 року в сумі 357 000 грн. при обчисленні середнього заробітку апеляційним судом не враховується відповідно до положень п.4 підпункту «к» Постанови Кабінету Міністрів України №100.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.03.2019 року №76/05/дск розмір заробітної плати ОСОБА_1 становив: у квітні - 6944,60 грн, у травні - 6359,10 грн, у червні - 7320 грн.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати за травень, червень 2013 року становить : 13679,10 грн : 37 робочих днів = 369,70 грн.

Отже, втрачений середній заробіток за період з 22 липня по 21 жовтня 2013 року становить 24 030,50 грн. (369,70 грн середньоденний заробіток х 65 робочих днів відсторонення = 24030,50 грн)

Враховуючи, що обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку, сума до виплати з урахуванням індексації заробітної плати за період з жовтня 2013 року по 26 березня 2019 року становить 26894,71 грн (24030,50 + 2864,21=26894,71 )

В силу п. 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів того, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі, відтак доводи прокурора в цій частині є безпідставні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

П.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням вимог апеляційним судом на 16 % та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, скаржнику за рахунок державного бюджету слід компенсувати 11 988,68 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 1176 ЦК України, ст.3, 5, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області Сидора О.І. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зелінської О.С. залишити без задоволення.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року змінити.

Зменшити розмір відшкодування втраченого заробітку, який підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 з 554043,98 гривень до 26 894,71 гривень.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1, з 1 500 000 гривень до 300 000 гривень.

Повернути з Державного бюджету України на користь прокуратури Рівненської області Код судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 11988,68 грн сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 29 березня 2019 року.

Головуючий суддя :

Судді :