Єдиний унікальний номер судової справи № 490/6069/18
Провадження № 22-ц/812/1387/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2019 року, ухваленого у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чулупом О.С., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказувала, що з 04 червня 2011 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_4 . Сімейне життя з відповідачем не склалось. З 03 лютого 2018 року вона разом з донькою проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини не надає.

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 ,2011 року народження, у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 24 липня 2018 року і до повноліття дитини.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 ,2011 року народження, в розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи якої вказував, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, судом невірно застосовано норми матеріального права, не враховано його матеріальний стан, знаходження на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, не наведено жодних обґрунтувань розміру стягнутих аліментів.

За такого просив рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів, стягнувши з нього на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Правом на подачу відзиву позивач не скористалася.

У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення.

Позивач у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, у відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст.198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року розірвано (а.с.6,49).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Зі змісту довідки Нечаянської сільської ради від 12 квітня 2018 року №869/01.26 вбачається, що разом з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня донька ОСОБА_5 (а.с.8).

Сторони припинили спільне проживання. Неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

За змістом ст.180, ч.1 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 СК України)

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).

Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину.

Звертаючись з позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, позивачка зазначала про можливість відповідача сплачувати такі кошти, оскільки він перебуває у працездатному віці.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти у визначеному позові розмірі.

Не викликає заперечень висновок суду про необхідність покладення на відповідача обов`язку по сплаті аліментів на утримання доньки, оскільки добровільно він таких коштів не надає.

Між тим, задовольняючи повністю позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісяця, суд першої інстанції в повній мірі не врахував положення ст. 182 СК України.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. на утримання неповнолітньої дочки в апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що він має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, має незначні та нерегулярні доходи, зазначає про згоду сплачувати аліменти у сумі 1059 грн. щомісячно.

У суді апеляційної інстанції вказував, що за станом здоров`я позбавлений можливості працювати за спеціальністю.

На підтвердження доводів скарги надав лише копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої він є.

Доказів щодо свого стану здоров`я, медичних документів про наявність протипоказань роботи за обраною спеціальністю до суду не надав.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що звертаючись до суду з даним позовом не вважала за потрібне зазначати про перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини, а розмір аліментів 3000 грн. щомісяця визначила виходячи з заробітної плати 7000 - 9000 грн., яку отримував відповідач в період їх спільного проживання, оскілки останній тривалий час працює на одному і тому ж підприємстві, але офіційно не працевлаштований.

Колегія суддів, частково погоджуючись із вимогами апеляційної скарги відповідача, дійшла висновку, що, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, та визначення розміру аліментів у сумі 3 000 грн. щомісяця на дитину, суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, наявні докази сторін, не вказав, які саме обставини, передбачені ст.182 СК України були встановлені в ході розгляду справи, та враховані при визначенні саме такого розміру аліментів на утримання дитини, тому дійшов помилкового висновку про повне задоволення вимог позивача, оскільки такий розмір аліментів не обґрунтований позивачем належними доказами, та не доведено, що відповідач має можливість кожного місяця сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн.

Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище інших осіб, які потребують утримання з боку відповідача порівняно із становищем одержувача аліментів.

Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги.

При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , колегія суддів враховує,що відповідач може надавати матеріальну допомогу, так як є працездатною особою, не має обмежень за станом здоров`я працевлаштуватися, відсутні будь-які інші підстави його неспроможності надавати допомогу своїй дитині, а також знаходження на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, яка потребує його утримання.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, та захисту прав неповнолітніх дітей відповідача, достатнім розміром аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_8 , який підлягає стягненню з відповідача є 2000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 24 липня 2018 року.

Зважаючи на те, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, посилання у рішенні суду на те, що їх мінімальний розмір не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму є зайвим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про визначення розміру стягнення аліментів, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру аліментів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2019 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження м. Миколаїв, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження - с.Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 24 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М.Базовкіна

Т.Б.Кушнірова

____________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.