Справа №536/739/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

судді: Колотієвського О.О.,

секретаря судового засідання: Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Верховинського районного управління юстиції Томащук Алли Ярославівни на дії державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

22 лютого 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Верховинського районного управління юстиції Томащук Алли Ярославівни на дії державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії.

Свою заяву ОСОБА_1 зокрема обґрунтовувала тим, що 05 листопада 2011 року вона була одружена з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона переїхала до батьків в село Барвінково Верховинського району. До початку 2014 року місце її проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце її проживання з серпня 2014 року зареєстроване в с. Барвінково Верховинського району Івано-Франківської області, де вона проживає разом з батьками.

З 30 червня 2018 року по 09 лютого 2019 року вона перебувала за межами України.

Коли вона приїхала додому, то батьки повідомили їй, що в серпні 2018 року на її адресу надійшов розрахунок заборгованості по аліментах з мене на утримання її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

З даного розрахунку вони дізналися про наявність рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_3 , щодо якої вона позбавлена материнських прав, в розмірі ј частки з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2013 року.

Таке рішення стало для них несподіванкою, оскільки починаючи з 2013 року жодних рішень про стягнення з неї аліментів чи повідомлень від виконавчої служби їй не надходило.

Батьки вирішили сплатити дану заборгованість і з серпня 2018 року щомісяця сплачували аліменти в розмірі, вказаному працівниками виконавчої служби - 1 тис. грн.

Однак, в жовтні 2018 року на її адресу надійшов новий розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість не зменшилася, а зросла. Здійснила даний розрахунок старший державний виконавець А.Я. Томащук.

Після її повернення в Україну та усного звернення їй надали можливість ознайомитися з виконавчим провадженням та зняти копії.

Після ознайомлення з виконавчим провадженням, вона дізналася, що з 20 червня 2013 року на примусовому виконанні в ВДВС Верховинського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2/536/442/2013, виданий Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 08.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Жодного повідомлення про направлення їй копії Постанови про відкриття виконавчого провадження чи листа з пропозицією виконувати рішення суду добровільно їй не надходило.

Про наявність рішення суду їй також не було відомо, оскільки з січня 2013 року вона проживала з батьками у Верховинському районі, а слухання справи відбувалось у Кременчуцькому районному суді за адресою її реєстрації.

Таким чином, первинна бездіяльність та подальші дії державного виконавця призвела до порушення її прав, яке полягає в наступному.

Ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 2013 року визначає, що після відкриття виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний копії постанови про відкриття виконавчого провадження надіслати не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові.

Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про надсилання їй копії Постанови.

Пунктами 6 та 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року встановлено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися дими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Ст. 28 Закону передбачає, що копії постанов виконавця та інші, документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, .передбачених пунктами 1 -4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Ст. 71 передбачає, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику.

Однак, з червня 2016 року також жодного повідомлення їй про наявність відкритого виконавчого провадження чи наявність заборгованості їй не було направлено. Таким чином, вона не є повідомлена про початок примусового виконання рішення. А тому заборгованість зі сплати аліментів виникла не з її вини.

Відсутність умислу на виникнення заборгованості підтверджується й тим, що одразу після отримання інформації про наявність рішення суду про стягнення аліментів - було сплачено всю вказану заборгованість та щомісячно виплачувались аліменти в розмірі вказаному у рішенні суду.

Згідно з ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику.

Ч.2 ст. 194 СК України передбачає, що якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його гребуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Однак, аліменти не стягувались не у зв`язку з її розшуком чи перебуванням за кордоном, а у зв`язку з бездіяльністю виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось їх стягнення.

Однак, жодних фактичних доходів вона не отримувала. Її утримують батьки, які живуть з підсобного господарства в селі і яким вона допомагає. Акт обстеження побутових умов нею був наданий до виконавчої служби.

Оскільки заборгованість з аліментів виникла з вини держаних виконавців, а не з

її вини, вважає, що здійснення розрахунку по сплаті аліментів та вимога сплачувати аліменти, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості - є незаконними.

На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким:

- Визнати неправомірними дії старшого виконавця Верховинського районного відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Томащук Алли Ярославівни щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/536/442/2013, виданого 11.06.2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

- Зобов`язати старшого виконавця Верховинського районного відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Томащук Аллу Ярославівну провести перерахунок заборгованості по аліментах із врахуванням фактично сплачених сум аліментів відповідно до ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» - в розмірі не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали свою скаргу, просили її задовольнити.

Державний виконавець Верховинського районного ВДВС Томащук Я.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, посилаючи на обставини викладені в письмових запереченнях на скаргу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, предметом розгляд даної скарги зокрема є визнання неправомірними дії державного виконавця в частині здійснення розрахунку заборгованості виходячи зі середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментах із врахування фактично сплачених сум аліментів відповідно до ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» - в розмірі не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого сімейним кодексом.

Обґрунтування таких вимог базується на тому, що державний виконавець Верховинського районного ВДВС Томащук Я.О. не вживала необхідних заходів для повідомлення її про наявність виконавчого провадження, що зокрема проявляється у неповідомленні її про відкриття виконавчого провадження, шляхом направлення такої рекомендованим поштовим відправленням, а також направлення інших документів по виконавчому провадженню.

Так, дійсно, з наданих державним виконавцем Верховинського районного ВДВС Томащук Я.О. копії виконавчого провадження, вбачається, що в матеріалах такого не міститься жодного доказу на підтвердження направлення ОСОБА_1 будь-яких документів стосовно виконавчого провадження. Ця обставина, на думку скаржника, є підставою вважати, що заборгованість з аліментів виникла з вини держаних виконавців, а не з її вини.

Суд не може повністю погодитися з таким висновком ОСОБА_1 з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

. Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/739/13 від 22 травня 2013 року, вирішено стягувати з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з усіх видів її доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2013 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

В той час, ч.3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

ОСОБА_1 не оспорює те, що вона не працювала на час виникнення заборгованості та не працює на даний час.

Відповідно до ч.2 ст.195 СК України, вбачається, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Термін «заборгованість» за загальним правилом визначається як - сума фінансових зобов`язань, що підлягає сплаті у зв`язку з несплатою за таким зобов`язанням до час виникнення заборгованості..

Заборгованість у даному випадку це загальний розмір несплачених аліментів, що присуджені були до стягнення. Заборгованість не є видом штрафної санкції, а це обов`язок щодо повернення присуджених коштів. Тобто, якщо уявити, що ОСОБА_1 знала про початок примусового виконання рішення та сплачувала кошти відповідно до рішення суду, сума сплачених коштів відповідала би сумі оспорюваної заборгованості.

Таким чином, суд вважає встановленим, що державним виконавцем не було повідомлено ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження у спосіб передбачений законом, але не має жодного значення, чи знала ОСОБА_1 про наявне виконавче провадження чи ні, загальна сума коштів у двох випадках буде однакова.

Крім цього, посилання ОСОБА_1 на перерахунок заборгованості на підставі ч.1 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки ч.1 вказаної статті вказує на порядок стягнення присуджених аліментів, тобто передбачає, що аліменти стягуються таким чином:

1. у розмірі, визначеному виконавчим документом;

2. не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України,

а ч.3 цієї статті вказує саме на визначення суми заборгованості, яка визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Враховуючи характер скарги, суд звертає увагу, що в разі незгоди з сумою заборгованості по аліментах, ОСОБА_1 має право скористуватися положеннями ст.196 СК України, відповідно до якої, суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 447-453 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 , заінтересована особа: Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Верховинського районного управління юстиції Томащук Алли Ярославівни на дії державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський