22-ц/804/310/19
241/816/16-ц

Головуючий у 1-й інстанції Демочко Д.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року, ухваленого у складі судді Демочко Д.О., повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року, по цивільній справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № MR00A+28261700, укладеного 08.07.2013р. між банком-лізингодавцем та позичальником-лізингоодержувачем ОСОБА_2, за яким останній отримав у платне користування належний банкові автомобіль Lifan, модель 320, рік випуску 2013, тип ТЗ, легковий хетчбек-В, № кузова/шасі LLV1C2A14D0049819, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу, по закінченню строку виконання договору. В забезпечення виконання зобов'язання за договором MR00A+28261700 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

В порушення зазначених норм закону та умов договору зобов'язання щодо здійсненя лізингових платежів належним чином позичальником і поручителем не виконані, через що станом на 31.03.2016р. утворилась заборгованість в загальному розмірі 76289,04грн., з них: 51464,13 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 10330,05 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 2393,31 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 7440,67 грн. - заборгованість по пені; 4660,88 грн. - заборгованість за страховою винагородою, які просив стягнути банк в порядку захисту порушених відповідачами майнових прав.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату, час і місце судового засідання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, від яких надійшли заяви про вирішення справи у їх відсутність, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, за договором, укладеним сторнами у формі заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № MR00A+28261700 від 08.07.2013р., розміщених на офіційному веб-сайті банку www.privatbank.ua., ОСОБА_2 (лізингоодержувач) отримав в лізинг належний на праві власності банку-лізингодавцю автомобіль Lifan, модель 320, рік випуску 2013, тип ТЗ, легковий хетчбек-В, № кузова/шасі LLV1C2A14D0049819, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 79900грн., та зобовязався здійснювати передбачені договором лізингові платежі (т. 1 а.с. 10-12, 43).

За договором поруки № MR00A+28261700/1 від 12.08.2013р. ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання за виконання лізингоодержувачем зобовязань за заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу (т. 1 а.с. 13).

Звертаючись із даних позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неналежне виконання відповідачами зобов'язань щодо своєчасного здійснення лізингових платежів за вказаним договором лізингу. Банком розрахована заборгованість за договором лізингу станом на 31.03.2016р. в сумі 76289,04грн., з них: 51464,13 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 10330,05 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 2393,31 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 7440,67 грн. - заборгованість по пені; 4660,88 грн. - заборгованість за страховою винагородою (т. 1 а.с. 5, 6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про фінансовий лізинг укладено у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчено, отже, він є нікчемним та не породжує жодних правових наслідків окрім тих, що випливають з його нікчемності.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відносини, що виникають із договору лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. За ч. 3 ст. 806 ЦК України: до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір укладається у письмовій формі;

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» N 723/97- ВР від 16.12.1997р. (з подальшими змінами) договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Аналогічні положення про дотримання простої письмової форми щодо договору найму транспортного засобу втілені в ч. 1 ст. 799 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року № 6-648цс16.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірний договір фінансового лізингу від 08.07.2013р., укладений між сторонами, предметом якого є транспортний засіб типу легковий хетчбек-В Lifan, модель 320, рік випуску 2013, № кузова/шасі LLV1C2A14D0049819, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - було укладено в простій письмовій формі у вигляді заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу без нотаріального посвідчення (т. 1 а.с. 10-11), що в силу ч. 2 ст. 799 ЦК України є обов'язковим у вказаному договорі.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції з дотриманням вищевказаних положень закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору є підставою для констатації його нікчемності у силу імперативних вимог закону, на чому наголошували у своїх запереченнях відповідачі.

Оскільки в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України нікчемний договір фінансового лізингу і укладений на його базі договір забезпечувального характеру (поруки) не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, до чого зводились вищенаведені правові висновки Верховного Суду України (№ 6-2766цс15, № 6-648цс16, № 6-1551цс16), то відсутні підстави для покладення на відповідачів цивільно-правового обовязку у сформульованих ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимогах про стягнення заборгованості за цим договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини регулюються суто ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» щодо укладення договору лізингу в письмовій формі, є помилковими, оскільки за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та купівлі-продажу. Тож, і посилання у скарзі про не встановлення діючим законодавством обовязкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу є не слушними з правової точки зору, бо суперечать положенням ч. 2 ст. 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню в спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

ОСОБА_4