Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3976/17 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/3976/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року

та на додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2019 року, які ухвалені під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 18 067,26 грн., яка становить різницю між, матеріальним збитком, завданим йому внаслідок пошкодження при ДТП його автомобіля, та виплаченим страховою компанією страховим відшкодуванням, із урахуванням франшизи (44 372,57- 25 795,31-510), а також 650 грн. вартості автотоварознавчого дослідження. Поряд із цим, просив вирішити питання судових витрат, понесених ним, на правничу допомогу та сплату судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 лютого 2016 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року залишено без змін, із ОСОБА_2 на його користь стягнуто матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 510 грн. франшизи за договором страхування та у відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в сумі 25 795,31 грн., але цієї суми недостатньо для компенсації усіх матеріальних витрат, які він поніс на відновлення автомобіля. Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 25 квітня 2016 року №17, проведеного оцінювачем ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 44 372,57 грн. За послуги оцінювача-автотоварознавця він заплатив 650 грн. (а.с.5).

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року до участі у справі залучено третю особу - Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - ПАТ «НАСК «Оранта» або страхова компанія чи страховик).

У лютому 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про стягнення судових витрат, у якій просив стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати в загальній сумі 4 440 грн., які складаються із: 640 грн. судового збору та 3 480 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.58-59).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 067,26 грн. шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 650 грн. вартості автотоварознавчого дослідження та 640 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2019 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 645,64 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в позові за безпідставністю, а також стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати. Зокрема зазначає, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта». Проведеним страховою компанією дослідженням матеріальний збиток, завданий позивачу, визначено в розмірі 25 795,31 грн. Саме така сума й виплачена позивачу страховою компанією. У справі №279/3496/16, у якій ОСОБА_1 в обґрунтування своєї вимоги про стягнення різниці посилався на звіт від 25 травня 2016 року №17, судовими рішеннями останньому відмовлено у стягненні різниці між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням за безпідставністю. Ця обставина не перешкодила суду першої інстанції у даній справі незаконно взяти за основу звіт від 25 квітня 2016 року №17, який у іншій справі не був прийнятий як доказ. Окрім того, суд відійшов від правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, та не звернув уваги на ту обставину, що розмір відшкодування шкоди, який просить стягнути потерпіла сторона, не виходить за межі ліміту відповідальності за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та позов до нього пред'явлено ОСОБА_1 із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, виплата якої покладається на страховика.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а рішення - без змін. Зокрема посилається на те, що ФОП ОСОБА_3 уповноважений суб'єкт оціночної діяльності, який на дату проведення оцінки, мав право здійснювати таку діяльність (діючий сертифікат від 21 квітня 2015 року №332/15). Окрім того, відповідач заяви про призначення експертизи не подавав, а чинним процесуальним цивільним законодавством не передбачено, що розмір матеріальної шкоди може підтверджуватися лише висновком експертизи. На думку представника позивача, докази позивача щодо розміру матеріальної шкоди учасниками справи не спростовані.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стягуючи з відповідача на користь позивача різницю в сумі 18 067,26 грн., між матеріальним збитком, визначеним за висновком звіту оцінювача ОСОБА_3 від 25 квітня 2016 року №17, та виплаченим страховою компанією страховим відшкодуванням, із урахуванням франшизи (44 372,57- 25 795,31-510), суд першої інстанції виходив із того, що чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено, що розмір матеріальної шкоди має підтверджуватися виключно висновком судової експертизи та рішенням, яке набрало законної сили, із відповідача стягнута франшиза у розмірі 510 грн.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року, яка набрала законної сили 22 березня 2016 року, встановлено, що 13 лютого 2016 року на вул. Пролісковій в м. Коростені ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при виїзді на головну дорогу не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, унаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16. ПДР (а.с.47). Винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_2, тобто відповідача.

Сторонами визнаються ті обставини, що 11 лютого 2016 року між ОСОБА_5 (страхувальник) та ПАТ «НАСК «Оранта» (страховик) був укладений поліс АЕ №7577204 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого ПАТ «НАСК «Оранта» взяло на себе зобов'язання відшкодувати шкоду життю, здоров'ю та майну третіх осіб, заподіяну транспортним засобом ДЕУ Нексія, д.н.з. НОМЕР_3. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., а розмір франшизи - 510 грн.

У розумінні пункту 1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

У матеріалах справи відсутні докази, зокрема рішення суду, яке б спростовувало ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 володів забезпеченим автомобілем НОМЕР_1, правомірно.

Пунктами 2, 4 та 5 Положення про видачу сертифікатів суб'єктів оціночної діяльності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 14 березня 2002 року №479, передбачено, що сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності є документ, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямками оцінки майна та спеціалізаціями у межах таких напрямів, що в ньому зазначені. Сертифікат видається строком на три роки.

На підставі Агентської угоди Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс», сертифікат №16769/14 якому видано Фондом державного майна України 05 серпня 2014 року, проведено автотоварознавче дослідження №АМ8306АО-31.03/5 РП №265 від 31 березня 2016 року за висновком якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_2, тобто позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля при ДТП (із урахуванням вимог рішення правління ПАТ «НАСК «Оранта»), склав 25 795,31 грн. (а.с.137-139).

Разом із тим, у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до оцінювача-автотоварознавця ОСОБА_3 з проханням також провести автотоварознавче дослідження щодо розміру матеріального збитку. Відповідно до звіту від 25 квітня 2016 року №17, проведеного даним оцінювачем, матеріальний збиток, завданий власникові КТЗ ВАЗ 21112, д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок його пошкодження при ДТП на дату оцінки з урахуванням фізичного зносу, склав 44 372,57 грн. (а.с.9-12).

Проте, страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 25 795,31 грн. Дану суму ОСОБА_1 отримав у червні 2016 року, що учасниками справи не заперечується.

У справі №279/3496/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 510 грн. франшизи та у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. У задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта», тобто у стягненні різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 18 067,26 грн. та у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 5 000 грн. ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю. Також відмовлено у відшкодуванні решти моральної шкоди з заподіювача шкоди.

Отже, фактично йдеться про спір щодо розміру страхового відшкодування, який у даному випадку не перевищує ліміт відповідальності страховика. Так, при розгляді даної справи суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що розмір матеріального збитку за вищезазначеними висновками дослідження та звіту (25 795,31 грн. чи 44 372,57 грн.) не перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» за мінусом франшизи (50 000 грн. - 510 грн. = 49 490 грн.).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена вище правова позиція щодо правильного застосування норм матеріального права викладена Великою Палатою Верховного Суду в пунктах 72 та 73 постанови від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ПАТ «НАСК «Оранта» на випадок виникнення деліктного зобов'язання взяло на себе у межах суми страхового відшкодування (50 000 грн. за мінусом 510 грн. франшизи) виконання обов'язку ОСОБА_2, який завдав шкоди, а тому суд першої інстанції безпідставно стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 067,26 грн., оскільки належними та допустимими доказами не доведено, що розмір завданої ОСОБА_2 повної шкоди, перевищив ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну автомобілю позивача. Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 067,26 грн. суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому підлягає до скасування.

Враховуючи недоведеність недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування страховою компанією завданої відповідачем шкоди, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.1194 ЦК України, яка передбачає відповідальність винної особи у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі, коли розмір повного відшкодування перевищує розмір страхового відшкодування.

Окрім того, звіт від 25 квітня 2016 року №17 був виконаний без повідомлення учасників справи, тобто відповідача та третьої особи, зокрема страхової компанії, про огляд пошкодженого автомобіля позивача, що є грубим порушенням чинного законодавства.

Вимога про стягнення 650 грн. вартості автотоварознавчого дослідження є похідною, а тому також не може бути задоволена.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд відповідно до приписів ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та додаткове рішення, яким вирішено питання витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат, які поніс позивач на правову допомогу, враховуючи, що останньому відмовляється у задоволенні позову до ОСОБА_2 за безпідставністю. У разі відмови в позові на позивача покладаються витрати, пов'язані з розглядом справи.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення, змінює й розподіл судового збору. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України судовий збір, понесений відповідачем за подання апеляційної скарги, покладається на позивача, оскільки з ініціативи ОСОБА_1 порушено провадження у даній справі, а судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, ОСОБА_1 не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2018 року та додаткове рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5; АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6; АДРЕСА_2) 960 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року.