ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 467/1127/18
провадження № 2/753/4727/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Лавро А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати частини аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звільнення від сплати частини аліментів.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 30.01.2010 року сторони уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 . Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20.06.2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до її повноліття та аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів до 29.07.2013 року. 9.08.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кісельовою В.В. було відкрито виконавче провадження на підставі виданого виконавчого листа. За період з травня 2012 року по вересень 2018 року вказаним державним виконавцем була нарахована позивачу заборгованість по сплаті аліментів станом на 1.10.2018 року в розмірі 130 314 грн. 91 коп. Дана заборгованість була розрахована на підставі середньої заробітної плати для м. Києва, однак в цей період позивач був зареєстрований з 1.08.1995 року і постійно проживав в АДРЕСА_1 . За таких обставин державний виконавець повинен був розраховувати вказану заборгованість, виходячи з розміру середнього заробітку по Донецькій області, а не по м. Києву, в результаті чого заборгованість мала б скласти за період з травня 2012 року по квітень 2018 року 95 377 грн. 25 коп. Таким чином, різниця між нарахованою заборгованістю по м. Києву в 121 742 грн. 91 коп. та необхідною для сплати по Донецькій області за період з травня 2012 року по квітень 2018 року становить 26 365 грн. 66 коп. (121 742 грн. 91 коп. - 95 377 грн. 25 коп.). Щодо періоду з 1.05.2018 року по 1.10.2018 року сума заборгованості розрахована вірно і не оспорюється позивачем. Тобто, загальна сума заборгованості за період з травня 2012 року по вересень 2018 року повинна становити 103 949 грн. 25 коп. (95 377 грн. 25 коп. + 8 572 грн.), де 95 377 грн. 25 коп. заборгованість за період з травня 2012 року по квітень 2018 року, а 8 572 грн. заборгованість за період з 1.05.2018 року по 1.10.2018 року. Таким чином, неправильний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів є підставою для звільнення позивача від сплати частини заборгованості в розмірі 26 365 грн. 66 коп. Крім того, в листопаді 2015 року позивач переніс тяжку хворобу відкриту черепно-мозкову травму через побиття невідомими особами. Вказане захворювання викликало довготривале лікування та значні фінансові витрати з цього приводу, а також втрату працездатності та залишення на тривалий час без засобів існування. Оскільки захворювання позивача виникло з листопада 2015 року і триває по даний час, тому його необхідно звільнити від заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року, яка становить 44 284 грн. 25 коп. Таким чином, загальна сума, на яку необхідно зменшити заборгованість складає 70 649 грн. 91 коп. (26 365 грн. 66 коп. + 44 284 грн. 25 коп.), залишивши до сплати позивачу заборгованість в розмірі 59 665 грн. (130 314 грн. 91 коп. - 26 365 грн. 66 коп. - 44 284 грн. 25 коп.).
Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач весь час працює і проживає в м. Києві. Наданий позивачем паспорт і реєстрація в ньому не є належним доказом його проживання у м. Соледар, Донецької області. Крім того, позивач не надав належних доказів, що саме його хвороба впливала на неможливість його працевлаштування і отримання заробітку для відрахування аліментів на утримання дитини.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття.
Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як встановлено в судовому засіданні, 30.01.2010 року сторони уклали між собою шлюб (а.с.4, зворот. бік). В період зареєстрованого шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 (а.с.6). Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.137-139).
За змістом ч.4-5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20.06.2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до її повноліття та аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів до 29.07.2013 року (а.с.128-129). Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи.
У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як встановлено судом, 9.08.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Кісельовою В.В. було відкрито виконавче провадження на підставі виданого виконавчого листа (а.с.8). За період з травня 2012 року по вересень 2018 року вказаним державним виконавцем була нарахована позивачу заборгованість по сплаті аліментів станом на 1.10.2018 року в розмірі 130 314 грн. 91 коп. (а.с.9-12). Дана заборгованість була розрахована на підставі середньої заробітної плати для м. Києва, що вбачається із самих розрахунків.
За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини.
Як регламентує ч.2-3, ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача 7.08.2013 року він був звільнений з посади директора ТОВ „Інвестбуд-1 і по день розгляду справи не працевлаштований (а.с.111). Іншої інформації про його працевлаштування судові не надано.
З 1.08.1995 року і по теперішній час позивач ОСОБА_5 зареєстрований і постійно проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується ксерокопією його паспорта (а.с.4, зворот. бік), довідками Соледарської міської ради та актом про фактичне проживання (а.с.13-16; 76-79). За змістом довідки №4/8043 від 17.09.2018 року ОСОБА_5 перебуває на обліку військовозобов`язаних в Бахмутському об`єднаному міському військовому комісаріаті (а.с.17). Вказане свідчить про те, що позивач не був знятий з військового обліку з 1995 року як тимчасово, так і постійно і постійно проживає у Донецькій області з вказаного часу, що підтверджено документально. Доказів про працевлаштування позивача в м. Києві та проживання його у столиці відповідачем та її представником в розумінні ст.81 ЦПК України не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець повинен був розраховувати заборгованість по сплаті аліментів, виходячи не з середнього заробітку по м. Києву, а з середнього заробітку по Донецькій області.
Однак, за період з травня 2012 року по вересень 2018 року вказаним державним виконавцем була нарахована позивачу заборгованість по сплаті аліментів станом на 1.10.2018 року в розмірі 130 314 грн. 91 коп. на підставі середньої заробітної плати для м. Києва. За таких обставин державний виконавець повинен був розраховувати вказану заборгованість, виходячи з розміру середнього заробітку по Донецькій області, а не по м. Києву, в результаті чого заборгованість мала б скласти за період з травня 2012 року по квітень 2018 року 95 377 грн. 25 коп. Таким чином, різниця між нарахованою заборгованістю по м. Києву в 121 742 грн. 91 коп. та необхідною для сплати по Донецькій області за період з травня 2012 року по квітень 2018 року становить 26 365 грн. 66 коп. (121 742 грн. 91 коп. - 95 377 грн. 25 коп.). Щодо періоду з 1.05.2018 року по 1.10.2018 року сума заборгованості розрахована вірно і не оспорюється позивачем.
Тобто, загальна сума заборгованості за період з травня 2012 року по вересень 2018 року повинна становити 103 949 грн. 25 коп. (95 377 грн. 25 коп. + 8 572 грн.), де 95 377 грн. 25 коп. заборгованість за період з травня 2012 року по квітень 2018 року, а 8 572 грн. заборгованість за період з 1.05.2018 року по 1.10.2018 року. Таким чином, неправильний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів є підставою для звільнення позивача від сплати частини заборгованості в розмірі 26 365 грн. 66 коп.
Як наголошує ч.2, ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно п.п.2, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Як встановлено судом, в листопаді 2015 року позивач ОСОБА_5 переніс тяжку хворобу відкриту черепно-мозкову травму через побиття невідомими особами, внаслідок чого отримав перелом внутрішньої пластинки діплое лобної кістки, забій головного мозку з правосторонньою рефлекторною пірамідальною недостатністю та вестибулопатією, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки з незначним зміщенням фрагменту в порожнину черепа без компресії прилеглих структур, етмоїдальний сінусі, що підтверджується медичною документацією (а.с.23-26). Вказане захворювання викликало довготривале лікування та значні фінансові витрати з цього приводу, а також втрату працездатності та залишення на тривалий час без засобів існування.
Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки захворювання позивача виникло з листопада 2015 року і триває по даний час, тому його необхідно звільнити від заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року, яка становить 44 284 грн. 25 коп. Таким чином, загальна сума, на яку необхідно зменшити заборгованість складає 70 649 грн. 91 коп. (26 365 грн. 66 коп. + 44 284 грн. 25 коп.), залишивши до сплати позивачу заборгованість в розмірі 59 665 грн. (130 314 грн. 91 коп. - 26 365 грн. 66 коп. - 44 284 грн. 25 коп.).
За правилами ч.1, ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Оскільки відповідач та її представник не надали судові доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про працевлаштування та проживання позивача в м. Києві, а обґрунтування позовних вимог позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і доведені документально, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.18; 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, ст.141; 180-182; 195; 197; 273 СК України, ч.4-5, ст.82 ЦПК України,ст.8; 11 Закону України „Про охорону дитинства,ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік, п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Соледар, Донецької області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від сплати частини заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59 665 грн. станом на 1.10.2018 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :