Справа № 737/39/19
Проваждення № 2/737/82/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/39/19
за позовомАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_4
про стягнення заборгованості
учасники справи та представники:
позивачне зявився
відповідачне зявився

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 54794,63 грн. та судових витрат у розмірі 1921 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 30.05.2007 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України.

Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обовязок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами.

Станом на 30.09.2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 54794,63 грн., яка складається, як зазначає позивач, з наступного:

4132,05 грн. тіло кредиту

46677,12 грн. заборгованість за відсоткам за користування кредитом

900 грн. заборгованість за пенею та комісією

500 грн. штраф (фіксована частина)

2585,46 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на ст.ст. 509,525,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_4 54794,63 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.05.2007 року без номера та 1921,00 грн. судового збору.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов не визнав в повному обсязі, просив застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.05.2007 року ОСОБА_4 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначено розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки та типу банківської платіжної картки (а.с.9)

У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 30.05.2007 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.05.2007 року, з 03.01.2008 року у ОСОБА_5 виникла непогашена заборгованість за наданим кредитом у розмірі 451 грн., яка змінювалась (а.с. 5-8).

Тіло кредиту станом на 30.09.2018 становить 4132,05 грн.

Нараховані відсотки - 46677,12 грн.

Сума пені та комісії була нарахована в розмірі - 900,00 грн.

Сума штрафів нарахована у розмірі - 3085,46 грн.

У розрахунку зазначено, що процентна ставка поточна з 30.05.2007 року склала 36%, (прострочена 36%, з 01.09.2009 року - 72% ) з 01.01.2013 склала 30,00% (прострочена 30%), з 01.09.2014 року 34,8% (прострочена 34,8%), з 01.04.2015 43,20 (прострочена 43,20%) (а.с. 5-8).

Дослідивши надані докази, з урахуванням позиції сторін та заяв по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом з застосуванням загального трирічного строку позовної давності, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014, № 6-134цс14 від 01.10.2014, підтвердженою постановами Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 490/4115/14 та від 06.03.2018 у справі № 2120/12694/12, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначене узгоджується також із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-116цс13, від 19.03.2014 у справі №6-20цс14, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 червня 2018 року у справі №686/6697/16-ц.

Строк дії останньої кредитної картки, виданої відповідачу був встановлений до 07/18 (а.с.32).

Позовна заява направлена до суду поштою 05.01.2019 року.

Згідно з Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.05.2007 року останній платіж за кредитним договором ОСОБА_4 вчинив 06.11.2015 року в сумі 798 грн.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Жодного доказу про повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС повідомлення тощо, позивач не надав.

Починаючи з 09 січня 2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням умов договору, суд при розрахунку суми позову в цій частині, яка підлягає задоволенню, виходить з відсоткової ставки, яка існувала на момент укладення договору, становила 36 % річних, та про яку було відомо відповідачу.

За період з 05.01.2016 року (три роки до звернення з позовом до суду) по 31.07.2018 (строк дії картки), з розрахунку 36% річних сума позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, яка підлягає задоволенню, буде становити: 4132,05 грн. (тіло кредиту) : 100 х 36(%) : 360 (кількість днів у розрахунковому періоді) х 938 (кількість днів у межах строку позовної даності до закінчення строку дії картки) = 3875,86 грн.

Висновок суду про часткове задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом ґрунтується на вимогах ЦК України:

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Перебіг строку позовної давності для захисту порушених прав позивача щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного дня після закінчення строку дії картки - з 01 серпня 2018 року, а банк звернувся до суду з позовом 05 січня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 4132,05 грн, та річного строку позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача одночасно штрафу і пені не ґрунтуються на законі.

Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року у справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Стягнення фіксованої частини штрафу ст. 549 ЦК України не передбачено.

При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд дійшов висновку, що вона складається з суми заявлених до стягнення процентів та пені, тобто позивач нарахував неустойку на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду є також подвійною відповідальністю та не відповідає засадам розумності та справедливості.

В порушення вимог ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, позивач нарахував відповідачу пеню у фіксованому розмірі застосувавши подвійну ставку, що є порушенням вимог законодавства та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу суд вважає за неможливе довільно обирати, яку з заявлених неустойок слід застосувати до простроченого зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у мінімальному розмірі для юридичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру, що становить 1921,00 грн., який відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитом у розмірі 4132 (чотири тисячі сто тридцять пять) гривень 05 копійок. та відсотками за користування кредитом у розмірі 3875 (три тисячі вісімсот сімдесят пять) гривень 86 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» 1921 (одна тисяча девятсот двадцять одну) гривню судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 01.04.2019.

Суддя А.С. Лібстер