Справа №718/3232/18
Провадження №2/718/1015/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Пітак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Центру з надання адміністративних послуг Кіцманської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності, -
Свої вимоги мотивує тим, що 17 листопада 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування будинку,що розташований по АДРЕСА_1. Оскільки умови договору ОСОБА_2 не виконував, вона звернулася до суду про визнання договору дарування недійсним. Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06.07.2016 року рішення Кіцманського районного суду скасовано та задоволено її позов про визнання договору дарування недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2016року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.
Реєстрація права власності за ОСОБА_2 порушує її права як власника, оскільки вона позбавлена права зареєструвати право власності на будинок, що побудований нею на законних підставах та на земельній ділянці, власником якої вона являється. Єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за зазначеною адресою, що належала ОСОБА_2 і якого на даний час фактично не існує. З підстав, передбачених ст.ст.16, 182, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.140, 153 ЗК України, ст.ст. 9, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 подала письмову заяви про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, погодився на заочний розгляд справи.
Представник відповідача - Центру з надання адміністративних послуг Кіцманської РДА та відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являються.
Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як передбачено статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Як передбачено статтею 116 Земельного кодексу України, набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Згідно ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 140 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку, якими, зокрема є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно ст.153 ЗКУ власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2016 року, скасовано рішення Кіцманського районного суді від 28.04.2016 року та задоволено позов ОСОБА_1, визнано недійсним договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дарування будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 посвідчений 17 листопада 2008 року та зареєстрований за № 4873.
Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями збудований на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право власності на будинок було зареєстровано 08.04.2008 року за № НОМЕР_1.
Відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене, ст.ст. 116, 120, 125, 126, 140, 153 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265 268, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: