ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3422/19 Справа № 210/5867/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідачі-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року представник позивача Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на дільниці №28 шахти «імені Артема» з 20.11.2001 року по 05.10.2012 року перекидальником підземним, виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувались запиленістю та фізичним перевантаженням, що перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця. Умови праці на робочому місці перекидальника підземного ПАТ «АМКР» по концентрації пилу переважно фіброгенної дії відноситься до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за показниками важкості до 3 класу 2 ступеня шкідливості (п.13 Акту П-4).

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці підставою для встановлення професійного характеру його захворювання також послужив профмаршрут: Рудник «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «Суха Балка» шахта «Фрунзе дільниця №26 з 01.08.1995 року по 27.03.1996 року - підземний гірник, з 27.03.1996 року по 21.06.2000 року підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, дільниця №1 з 21.06.2000 року по 21.08.2001 року підземний гірничий майстер.

Загальний стаж роботи на підприємствах відповідачів, в умовах впливу шкідливих факторів, складає 16 років 11 місяців.

Оглядом МСЕК визначено ступень втрати професійної працездатності 45%, з яких: 30% по ХОЗЛ та 15% по радикулопатія, встановлено третю групу інвалідності. Вказує, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Тому, просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в розмірі 53053,00 гривень та з ПрАТ «СУХА БАЛКА» в розмірі 29792,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 35000,00 (тридцять п'ять тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 15000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 352 /триста п'ятдесят дві/ гривні 40 /сорок/ копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір в розмірі 352 /триста п'ятдесят дві/ гривні 40 /сорок/ копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., просить змінити рішення суду та збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідачів на користь позивача до заявлених у позові вимог, оскільки вважає вочевидь заниженим, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання на виробництві відповідачів, наслідком чого стала значна втрата професійної працездатності 45%, отримання третьої групи інвалідності у відносно молодому віці, необхідність постійного лікування, проходження чисельних оглядів МСЕК, довготривалості негативних змін в житті позивача. Вказує, що на даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі, відповідачПублічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров'я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров'я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України, оскільки на виникнення професійного захворювання у позивача вплинула також робота і на інших підприємствах.

Також, зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд відобразив і надав правову оцінку лише доводам позивача, викладеним у позовній заяві і проігнорував доводи і аргументи відповідача, зазначені у відзиву на позовну заяву, тому вважає, що рішення ґрунтується виключно на доводах однієї із сторін, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 тривалий час працював на підприємствах відповідачів, що останніми не оспорюється (а.с.18-21).

Згідно п.п.16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.09.2015 року встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: ОСОБА_1 працюючи в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на дільниці №28 шахти «імені Артема» шахтоуправління з видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту з 20.11.2001 року по 05.10.2012 року перекидальником підземним, виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися запиленістю та фізичним перевантаженням, що перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця.

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці підставою для встановлення професійного характеру захворювання ОСОБА_1 також послужив профмаршрут: Рудник «СУХА БАЛКА», Фрунзе дільниця №26 з 01.08.1995 року по 27.03.1996 року - підземний гірник, з 27.03.1996 року по 21.06.2000 року підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, дільниця №1 з 21.06.2000 року по 21.08.2001 року підземний гірничий майстер; професійне захворювання у позивача виникло з причин: пил, фізичне перевантаження (а.с. 14-17).

Відповідно до довідки МСЕК від 17.11.2015 року ОСОБА_1 встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 30% - ХОЗЛ та 15% - Радикулопатія, встановлено третю групу інвалідності до 01.12.2016 року (а.с. 9).

Відповідно до довідки МСЕК від 13.12.2016 року ОСОБА_1 встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 30% - ХОЗЛ та 15% - Радикулопатія, встановлено третю групу інвалідності по 01.12.2018 року (а.с. 10-11).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 153, 173, 237-1 КЗпП України, статтями 23, 1166 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків на підприємстві відповідачів, і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку запиленість та фізичні перевантаженням, що перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця стали причиною профзахворювання позивача ОСОБА_1, що встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 01.09.2015 року (а.с.14-17).

Колегія суддів не сприймає доводів відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у судовому рішенні висновками суду, так як уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули впливу негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

При цьому, слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні були встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 в частині необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідачів на користь позивача та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, часу роботи на підприємствах відповідачів, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45%, які встановлені не безстроково, період роботи на підприємстві відповідачів - 16 років 11 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 35000 грн. та 15000 грн., яка на думку колегії суду відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, з урахування стажу роботи на кожному з підприємств відповідачів, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням під час виконання трудових обов'язків на підприємствах відповідачів.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідачі є особами, що несуть відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: