ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2/756/2348/19
УХВАЛА

10 січня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Шпак І.О.,

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача адвоката Дуднік - Дубіняк Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про витребування і видачу трудової книжки, зміну дати звільнення, проведення розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні і затримку видачі трудової книжки, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, яка була оголошена представником позивача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Диби О.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про витребування і видачу трудової книжки, зміну дати звільнення, проведення розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні і затримку видачі трудової книжки, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із тим, що у першому судовому засіданні у сторони позивача виникли сумніви, щодо неупередженості дій головуючого судді Диби О.В., оскільки він, під час розгляду клопотання сторони позивача про витребування доказів, безпідставно відмовив у його задоволенні.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала подану та оголошену заяву про відвід головуючого.

Представник відповідача, в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід головуючого судді у зв'язку зі тим, що дії суду під час розгляду справи, відповідають нормам чинного процесуального законодавства, а незгода сторони із процесуальними рішеннями суду, не може бути підставою для відводу головуючого.

Заслухавши точку зору учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Підстави та обставини для відводу судді чітко визначені ст. 36 ЦПК України.

Як на підставу для відводу головуючого судді, позивач посилався на те, що головуючий діє упереджено, постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів та свідомо, необґрунтовано перешкоджає стороні позивача в отриманні судового захисту. Дані обставини свідчать про упередженість судді Диби О.В. при розгляді справи.

З таким твердженням суд погодитися не може виходячи із наступного.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов'язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

Щодо вказівок представника позивача на порушення судом законодавства при постановленні судом ухвали за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, суд вважає за можливе відмітити наступне.

13.12.2018 позивачем було подано клопотання про витребування у відповідача доказів.

За результатами розгляду вказаного клопотання, постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про відмову у його задоволенні з посиланням на положення статей 83, 175 ЦПК України.

Таким чином, сторона позивача звертаючись із заявою про відвід головуючого судді, посилаючись на начебто порушення суддею процесуального законодавства, не надала жодного доказу на підтвердження своїх посилань, а незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для його відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обставини, зазначені в заяві позивача як підстави для відводу, не підтверджені жодним доказом, не можуть викликати сумнів у неупередженості судді, чи свідчити про його певну особисту заінтересованість, прихильності, уподобання стосовно однієї з сторін у справі.

Відтак, заява про відвід головуючому у справі судді є необґрунтованою.

У відповідності до ч.3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 с. 33 цього Кодексу.

З огляду на обставини справи та підстави заявленого відводу, суд не убачає підстав для зупинення провадження для вирішення питання про відвід головуючого.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 33-40 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необґрунтованим заяву про відвід головуючого судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про витребування і видачу трудової книжки, зміну дати звільнення, проведення розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні і затримку видачі трудової книжки, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про витребування і видачу трудової книжки, зміну дати звільнення, проведення розрахунку та стягнення відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні і затримку видачі трудової книжки, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Оболонського районного суду м. Києва для визначення складу суду та розгляду заяви про відвід головуючого судді Диби О.В..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Диба