Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 711/3291/17-ц

провадження № 61-27338св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради, Черкаська міська рада,

представники Черкаської міської ради- Стойко Анатолій Юрійович, Горшанова Вікторія Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,на рішення Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 10 липня 2017 року в складі судді Скляренко В. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом докомунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» (далі - КП «СУБ «Митниця»), Черкаської міської ради про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала двірником в КП «СУБ «Митниця». 10 листопада 2016 року ОСОБА_4 була звільнена на підставі статті 38 КЗпП України. Копія наказу про звільнення та трудова книжка видані вчасно.

На день звільнення їй нараховано, але не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за 13 днів у розмірі 2 983,43 грн.

ОСОБА_4 зверталася до відповідача з вимогою про виплату зарплати, проте їй було відмовлено. Відповідач повідомив ОСОБА_4 про те, що згідно з рішенням Черкаської міської ради від 28 жовтня 2016 року «Про внесення змін до рішення виконкому Черкаської міської ради від 21 жовтня 2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси» КП «СУБ «Митниця» більше не обслуговує населення м. Черкаси, господарської діяльності не веде, а тому не має джерел виплати заборгованості із заробітної плати.

Згідно з довідкою КП «СУБ «Митниця» середній (середньоденний) заробіток позивача становив 199,19 грн. Період невиплати заробітної плати становив 145 робочих днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду складав 28 882,55 грн. Компенсація втрати частини доходу складала 196,87 грн.

Крім того, внаслідок дій відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, оскільки вона весь час переживає з приводу існування її сім'ї, її родина вимушена відмовлятися від задоволення життєво важливих потреб. Суму заподіяної моральної шкоди оцінює у розмірі 1 000,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму нарахованої та невиплаченої заробітної плати (включаючи компенсацію за невикористану відпустку) в сумі 2 983,43 грн; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 28 882,55 грн (за період з 10 листопада 2016 року по 27 квітня 2017 року); компенсацію частини заробітної плати (інфляційні втрати) в сумі 196,87 грн (за період з 10 листопада 2016 року по 27 квітня 2017 року); моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області

від 28 вересня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради на користь

ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату в сумі 2 983,43 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 39 240,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 175,41 грн, моральну шкоду в розмірі 500,00 грн, а всього 42 899,27 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення виплат з відповідача КП «СУБ «Митниця» є законними й обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні позову до Черкаської міської ради, суди з посиланням на частину першу статті 176 ЦК України виходили з того, що територіальні громади не несуть відповідальність за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнути солідарно з КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради та Черкаської міської ради суму в розмірі 42899,27 грн.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що солідарне виконання обов'язків декількома боржниками застосовується законодавцем як в договірних, так і в позадоговірних правовідносинах, а саме у тих випадках, коли законодавець хоче перш за все захистити інтереси кредитора, тому указані виплати необхідно стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Відзив відповідачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_4 до 10 листопада 2016 року працювала на посаді двірника КП «СУБ «Митниця».

Наказом від 10 листопада 2016 року № 330-к ОСОБА_4 була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки КП «СУБ «Митниця» від 15 грудня 2016 року № 108 ОСОБА_4 нарахована та не виплачена заробітна плата за листопад

2016 року складає 2 983,43 грн.

Згідно з розрахунком середньої заробітної плати ОСОБА_4, її середньоденний заробіток складає 199,19 грн.

Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України КП «СУБ «Митниця» не перебуває в стані припинення.

Згідно з пунктом 1.8 статуту КП «СУБ «Митниця» підприємство має статус юридичної особи з моменту державної реєстрації, має самостійний баланс, а відповідно до пункту 1.6 Статуту підприємство здійснює свою діяльність на принципах господарського розрахунку, власного комерційного ризику, бюджетного фінансування цільових програм, прийнятих Черкаською міською радою, з правом найму працівників.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до її державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що оскільки позивачу при звільненні з роботи КП «СУБ «Митниця» було нараховано заробітну плату, але не виплачено її, тому слід стягнути з комунального підприємства, як роботодавця ОСОБА_4, як із самостійної юридичної особи, на користь останньої середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у стягненні цих коштів. Крім того, такими діями КП «СУБ «Митниця» позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що позов ОСОБА_4 у частині вимог до Черкаської міської ради задоволенню не підлягає, так як територіальна громада в особі міської ради не відповідає за зобов'язаннями створеної нею юридичної особи, КП «СУБ «Митниця», що узгоджується з нормами права та Статутом комунального підприємства. Отже, на неї не може бути покладена відповідальність за невиплату комунальним підприємством позивачу заробітної плати.

Доводи касаційної скарги про те, що саме Черкаська міська рада як власник КП «СУБ «Митниця», вчинило дії, що унеможливили виплату комунальним підприємством заробітної плати позивачу при звільненні, безпідставні, так як спростовуються вищевказаними встановленими судами обставинами.

Посилання касаційної скарги на необхідність застосування аналогії закону, оскільки нормами КЗпП України не передбачено солідарної відповідальності підприємства за порушення трудового договору та його власника (стаття 8 ЦПК України 2004 року), безпідставні, так як аналогія закону застосовується у разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом. Проте нормами КЗпП України чітко врегульовано відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати працівнику, а нормами ЦК України чітко врегульовано межі відповідальності юридичних осіб та держави.

У зв'язку з наведеним є безпідставним та безсистемним посилання на порушення статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо мирного володіння своїм майном, оскільки права позивача захищені у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду в справі № 5023/4388/12 (провадження № 12-102гс18) та на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Єршов проти Російської Федерації», є безпідставними, оскільки в зазначених справах встановлено інші, ніж у даній справі обставини, а саме що діями територіальної громади створене ним комунальне підприємство доведено до банкрутства, що відповідно до норм чинного законодавства є підставою для субсидіарної відповідальності міської ради за зобов'язаннями цього підприємства в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська