ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1237/18 Головуючий суддя І інстанції Панас Н. Л.
Провадження № 22-ц/818/530/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у складі головуючого судді Панас Н.Л. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

28 лютого 2018 року позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 підписано заяву № б/н від 25.07.2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмірі 20,4% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за Договором, в результаті чого станом на 31 грудня 2017 року становить 35567 грн. 26 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 424 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 28594 грн. 03 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4379 грн., фіксованої частки штрафу - 50 грн., відсоткової частки штрафу - 1669 грн.87 коп. На неодноразові нагадування про необхідність погашення заборгованості відповідач не реагує.

ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_4 зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2010 року у розмірі 33397 (тридцять три тисячі триста девяносто сім) грн.06 коп. та судові витрати у розмірі 1654 (одну тисячу шістсот пятдесят чотири) грн. 49 коп., а всього 35051 (тридцять пять тисяч пятдесят одну) грн.55 коп.

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення відсоткової частки штрафу у розмірі 1669 грн.87 коп. та фіксованої частки штрафу у розмірі 500 грн. - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позивних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 33397 (тридцять три тисячі триста девяносто сім) грн.06 коп. та судові витрати у розмірі 1654 (одну тисячу шістсот пятдесят чотири) грн. 49 коп., а всього 35051 (тридцять пять тисяч пятдесят одну) грн.55 коп. відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення районного суду незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказала, що суду першої інстанції була відома адреса реєстрації постійного місця проживання відповідача ОСОБА_4, за якою вона і проживає до теперішнього часу, однак суд не забезпечив дотримання права відповідача та розглянув справу за її відсутністю.

Зазначила, що вона отримала кредитну картку, строк дії якої минув більше ніж три роки тому. Початок перебігу позивної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, у даному випадку разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. Повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, тому позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема простроченням виконання відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформовано ОСОБА_6 палатою Верховного суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18, Верховним судом Україні у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформовані Верховним судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі№6-20цс15, від 12 листопада 2014 року у справ №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справ №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справ №6-2462цс16.

Вказала, що Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушенні вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Разом з апеляційною скаргою відповідач подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 91-93). Вказала, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а саме: з 26 числа наступного місяця після не погашення чергового платежу. Проте з позовом до ОСОБА_4 банк звернувся лише в березні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, кредитна картка є поновлювальної кредитною лінією. Тобто, це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості. Який використовується повністю або частково і поновлюється і міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії карки. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобовязання по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитній картки, а саме 19.03.2014 року справа №6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс 14: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначила, що оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав вже після спливу строку позовної давності це є підставою для відмови у задоволення позовних вимог на підставі ст. 267 ЦК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу у розмірі 1669,87 грн. + 500 грн. = 2169,87 грн. не оскаржується, то відповідно до вказаної норми статті 367 ЦПК України в цій частині рішення суду не перевіряється.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 536 ЦК України передбачено, шо за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Проценти на неустойку не нараховуються.

Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання.

Судовим розглядом встановлено, що 25 липня 2011 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач отримала від банку кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 20,4% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого станом на 31 грудня 2017 року становить 35567 грн. 26 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 424 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 28594 грн. 03 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4379 грн., фіксованої частки штрафу - 50 грн., відсоткової частки штрафу - 1669 грн.87 коп.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позов доведений в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 424 грн., за відсотками за користування кредитом 28594,03 грн.; за пенею та комісією 4379 грн., а всього 33397 грн. 06 коп., тому відповідно до укладеного між сторонами договору кредиту, Умов та Правил надання банківських послуг, ст.ст. 526, 530, 549, 550, 1054, 1056-1 ЦК України зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства:

1. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

2. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

3. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є:

1) верховенство права;

2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом;

3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

4) змагальність сторін;

5) диспозитивність;

6) пропорційність;

7) обовязковість судового рішення;

8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;

9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом;

10) розумність строків розгляду справи судом;

11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;

12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Згідно до ст. 81 ЦПК України Стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 43 ЦПК України передбачені права та обовязки учасників справи

1. Учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

2. Учасники справи зобовязані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи;

3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

3. У випадку невиконання учасником справи його обовязків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

4. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

5. Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

6. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

7. Учасник справи звільняється від обовязку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі. У такому разі копії відповідних документів іншим учасникам справи направляє суд. Якщо обсяг документів є надмірним, суд направляє учасникам справи тільки копії процесуальних документів та повідомлення про можливість ознайомитися з іншими матеріалами в приміщенні суду або через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

8. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

9. Якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Згідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 187 ЦПК України якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим пяти днів з дня вручення ухвали.

У статті 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

У ст. 272 ЦПК України визначено, що копія ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. Днем вручення вказаних документів є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Стаття 191 ЦПК України передбачає право відповідача на подання відзиву:

1. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:

1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

2. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року було відкрито провадження у цій справі, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк він має право надати відзив на позовну заяву, який повинний відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) відповідачем одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду (а.с. 56-57).

Згідно до супровідного листа від 26.03.2018 року Харківський районний суд Харківської області направив ОСОБА_4 вказану ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позову з доданими документами за адресами: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Комарова, 9/182; Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, шосе Полтавське, 115. При цьому вказана ухвала суду першої інстанції від 26.03.2018 року, копія позову разом з доданими документами не були отримані відповідачем і повернулися до суду за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 58, 64).

Наведене свідчить, що на день ухвалення рішення районний суд всупереч положень ст.ст. 12, 272 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін та порядку вручення судових рішень не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження про отримання відповідачем (зворотна розписка) або поштове повідомлення про відмову адресата від одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позову разом з доданими документами, що у контексті визначених у ст. 2 ЦПК України завдання та основних засад цивільного судочинства зобовязувало суд, за відсутності даних про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, повторно надіслати відповідачу копію зазначених документів.

Крім того, за відсутності даних про те, що відповідачу було відомо про розгляд цієї справи і що відповідачу була надана реальна процесуальна можливість відповідно до вказаних норми цивільного процесуального права надати свій відзив на позов та докази на підтвердження своїх заперечень, в контексті названої норми ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд першої інстанції не мав право вирішувати спір за наявними матеріалами справи.

Внаслідок цього суд першої інстанції розглянув справу, перевіривши аргументи лише однієї сторони, чим порушив завдання та основні засади цивільного судочинства про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб; не дотримався принципу змагальності сторін, ст. 12 ЦПК України, порушив такий його елемент, як рівність прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд не забезпечив відповідачу можливості реалізувати свої процесуальні права та обовязки для доведення своїх заперечень проти позову, тобто рівного доступу до суду. У тому числі процесуальну можливість відповідачу подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

В аналогічній правовій ситуації в п. 58 постанови ОСОБА_6 палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, були викладені висновки щодо застосування вказаних норм права, які стосуються можливості апеляційним судом розглянути заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, коли з поважних причин таку заяву він не зміг подати до суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач був позбавлений процесуальної можливості захищатися проти заявленого банком позову і не брав участі у такому розгляді в суді першої інстанції, є підставою в контексті дотримання передбачених ст. 2 ЦПК України гарантій права на справедливий суд, для усунення названих процесуальних порушень розглянути апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, вперше поданої ним до суду апеляційної інстанції.

Тому, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо можливості застосування наслідків спливу строку позовної давності за заявою, поданої до суду апеляційної інстанції, які викладені у названій постанові ОСОБА_6 палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, ч. 1 ст. 264 ЦК України.

2. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог надав Умови і Правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256. Згідно до п. 2.1.112.4 Умов і Правил надання банківських послуг, згідно ст. 212 ЦК України, у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному розмірі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердфту у повному обсязі на протязі 30 днів з моменту його виникнення. Строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місяць до 25-го числа (а.с. 29).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.07.2011 року, укладеного між сторонами, відповідач за допомогою кредитної картки отримала надані їй банком кошти, виник овердрафт, який вчасно, впродовж 30-денного строку не був повернутий відповідачем. Після спливу пільгових 30-днів для повернення простроченого овердрафту відповідач здійснила останній платіж банку в сумі 170 грн., внаслідок чого відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК Україниперервався передбачений у п. 2.1.112.4 Умов і Правил надання банківських послуг строк - 211-й день для остаточного повернення кредиту (а.с. 5-6). Після цього вказаний 211-ти денний строк для остаточного повернення кредиту настав для відповідача 09.01.2015 року, після чого почав спливати загальний трирічний строк позовної давності, передбачений у ст.ст. 256, 257 ЦК України для захисту прав банка в судовому порядку.

Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, то у даному випадку підлягає врахуванню висновок ОСОБА_6 Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 за наслідками розгляду справи № 444/9519/12, згідно якого у кредитодавця відсутні правові підстави для нарахування відсотків після закінчення строку кредитування у нашому випадку після 09.01.2015, оскільки саме з цією датою повязано обовязок ОСОБА_4 повернути кредит у повному обсязі.

ОСОБА_6 Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, вимоги щодо стягнення відсотків також не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку дійсно сплив строк позовної давності щодо стягнення суми кредиту до 09.01.2015, а після цієї дати у Банку не було підстав для нарахування відсотків за договором.

На день звернення до суду з цим позовом, 28.02.2018 року, вже сплив загальний трирічний строк позовної давності. Тому, за відсутності у матеріалах справи даних та доказів про наявність поважних причин, які перешкоджали банку вчасно звернутися до суду з цим позовом, у задоволенні позову банку слід відмовити відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Згідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на вказану норму ч. 1 ст. 266 ЦК України, внаслідок спливу позовної давності не підляють судовому захисту й інші вимоги банку, які є додатковими, про стягнення пені та комісії.

Оскільки суд першої інстанції порушив наведені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи; суд не повністю зясував обставини, що мають значення для справи; помилився із застосуванням норм матеріального права, тому відповідно до п.п. 2, 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду в оскарженій частині повністю та в цій частині ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, у звязку зі спливом позовної давності.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2018 року, в оскарженій частині, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 січня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

ОСОБА_3.