Справа № 200/2872/18
Провадження № 2/200/2088/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Гургули В.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказала, що 19 грудня 2007 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач отримала кредит для купівлі домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Бурденка, 49. Також, 19.12.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Бурденка, 49, вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4700. Також 19.12.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Бурденка, 49, вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4703. 19 грудня 2007 року позивач та АКІБ «Укрсиббанк» уклали договір іпотеки № 0/1, відповідно до якого з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 передала банку в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку за вищевказаною адресою. В подальшому між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до позивача за кредитним договором від 19.12.2007 року. Позивач вказує, що договір іпотеки порушив її право на справедливість, оскільки право власності на дане домоволодіння за позивачем було зареєстровано лише 31 липня 2008 року. Вважає, що договір іпотеки суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку», ЦК України та Земельному кодексу України, оскільки в момент його укладення позивач не мала права власності на предмет іпотеки.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір іпотеки № 0/1 від 19.12.2007 року, укладений між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк».

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцової Т.В. від 27 лютого 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_5 протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.08.2018 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 13 серпня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач АТ «Дельта Банк» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що укладення іпотечного договору від 19.12.2007 року відповідає вимогам закону, оскільки в редакції ч.5 ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на дату укладення оскаржуваного договору, предметом іпотеки може бути може бути об'єкт незавершенного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Вказує, що договір іпотеки був нотаріально посвідчений відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», чинного на дату укладення цього договору, згідно з яким іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є нерухомість, яка належить третім особам і стане власністю іпотекодавця після укладання такого договору, посвідчуються до моменту оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість. Вказує також, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, та просить застосувати строк позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ПАТ «Укрсиббанк» подав відзив на позовну заяву, який за змістом аналогічний відзиву на позов ПАТ «Дельта Банк», та також подав заяву про застосування строків позовної давності, де вказав, що позивач зі змістом договору іпотеки був ознайомлений ще в 2007 році під час його підписання, однак звернувся з позовом до суду лише в 2018 році. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_5 із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

19 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Укрсиббанк», затвердженим на загальних зборах акціонерів товариства 20.04.2016 року) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 100000 доларів США зі строком погашення кредиту до 18 грудня 2024 року, цільове призначення кредиту - купівля домоволодіння.

19 грудня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Бурденка, 49. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4700.

Також 19.12.2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Бурденка, 49. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4703.

19 грудня 2007 року ОСОБА_1 (іпотекодавець) та АКІБ «Укрсиббанк» (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки № 0/1, відповідно до якого з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року ОСОБА_1 передала іпотекодержателю в іпотеку домоволодіння, яке є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.12.2007 року за р.№ 4700, та земельну ділянку, яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.12.2007 року за р.№ 4703.

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4709.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 3749.

ОСОБА_5 з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до позивача за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 572, 575, Цивільного Кодексу України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володінні користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель, має права в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з доводів позивача, в якості підстави для визнання договору іпотеки недійсним він вказує відсутність державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, оскільки відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ОСОБА_5 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», дата прийняття рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою вул.Бурденка, 49 у м. Дніпропетровську є 31.07.2008 року.

Аналізуючи встановлені обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення оскаржуваного договору іпотеки від 19.12.2007 року), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

ОСОБА_5 з ст.55 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час укладення оскаржуваного договору іпотеки від 19.12.2007 року) Іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є нерухомість, яка належить третім особам і стане власністю іпотекодавця після укладання такого договору, посвідчуються до моменту оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість.

Відповідно до умов договору іпотеки від 19.12.2007 року, домоволодіння є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.12.2007 року за р.№ 4700, про що внесено запис до Державного реєстру правочинів за номером 2583340. Земельна ділянка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.12.2007 року за р.№ 4703, про що внесено запис до Державного реєстру правочинів за номером 2583383.

Вказані обставини підтверджують, що на момент укладення оскаржуваного договору позивач мала право на набуття у власність відповідного нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що в момент укладення договору іпотеки були поршні вимоги закону.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.( ст. 257 ЦК України).

ОСОБА_5 із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як убачається із матеріалів справи, договори купівлі-продажу нерухомого майна домоволодіння та земельної ділянки, а також договору іпотеки були укладені ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 19.12.2007 року, позивач особисто, а не через представників, брала участь в укладенні цих договорів, про що не заперечує також і в позовній заяві.

Таким чином, саме з цього часу 19.12.2007 року позивач ОСОБА_1 дізналась та/або мала довідатись про відсутність факту реєстрації права власності на набуте нею особисто нерухоме майно.

Разом з тим, з позовом про оспорювання вказаного договору іпотеки з підстав відсутності реєстрації права власності, позивач звертається до суду тільки в лютому 2018 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності більше як на сім років. Із заявою про поновлення пропущеного строку на звернення з даним позовом до суду позивач не зверталась, як і не навела поважності причин такого пропуску.

Відповідно до ч.2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду, не наведено причин поважності пропуску такого строку, із заявою про його поновлення позивач до суду не зверталась, а відповідачі просять про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд приходить до висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмову у задоволенні позову.

Застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позову - є самостійною підставою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску