Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2019 Справа №607/17479/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ «Домобудівник» про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на наступні обставини. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2004 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.10.2018 року розірвано. 26.01.2017 року між ТзОВ «Домобідувник» та ОСОБА_2 було укладено договір №249/3 про передачу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.3.1 вартість майнових прав на цільовий об`єкт складає 800940 грн., які були перераховані, а отже вони набули майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Будівництво квартири АДРЕСА_1 не завершено, всі необхідні документи для оформлення Цільового об`єкту у їх власність не передані. На даний час ОСОБА_2 , в добровільному порядку питання щодо розподілу спільно набутого майна подружжя відмовляється вирішувати, а тому вона змушена звернутись до суду із захистом своїх прав. Просить визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності сторін, виділити ОСОБА_1 майнові права на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , майнові права на яку набуті на підставі Договору №249/3 про передачу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , укладеного між ТзОВ «Домобідувник» та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частину будівельних матеріалів і конструктивних елементів квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивача - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подавши заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу в її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -ТзОВ «Домобудівник» в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу без його участі та надіслав договір «249/3 від 06.01.2017р., графік розрахунків та довідку ТзОВ «Домобудівник».

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2004 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/17236/18 від 11 жовтня 2018 року.

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 12.07.2006р. та серії НОМЕР_2 від 25.07.2012.

Під час шлюбу 26.01.2017 року між ТзОВ «Домобідувник» та ОСОБА_2 було укладено договір №249/3 про передачу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.1 договору покупець набуває майнові права на Цільовий об`єкт в частині внесеної суми вартості площі Цільового об`єкту, після підписання акту прийняття передачі майнових прав (далі - акт) з Продавцем, по завершенню будівництва житлового будинку.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору вартість майнових прав на Цільовий об`єкт складає 800 940 грн.

Згідно довідки ТзОВ «Домобудівник» станом на 02.05.2019 р. ОСОБА_2 в повній мірі виконав свої обов`язки перед ТОВ «Домобудівник» згідно договору №249/3 від 26.01.2017 року, про організацію та проведення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 . Оплата проведена повністю і доплаті не підлягає. Загальна площа квартири 76,28 м.кв, квартира АДРЕСА_6. Строк введення в експлуатацію об`єкта 4 квартал 2018 року.

За змістом положень ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 23 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 проголошено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6-14-606цс18 у разі невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань, а також, відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Судом встановлено, що договір від 26 січня 2017 року №249/3 про передачу майнових прав на квартиру був укладений під час шлюбу, на виконання даного договору сплачені кошти в розмірі 800940 грн., не заперечується відповідачем. Крім того, відповідачем не подано належних та допустимих доказів, що вказана сума була сплачена з особистих коштів, що належали відповідачу та не були об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку, що сплачені сторонами кошти на виконання зобов`язань за інвестиційним договором від 26 січня 2017 року № 249/3 в розмірі 800940 грн. є спільними сумісними коштами сторін у справі, оскільки були сплачені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та джерелом набуття майнових прав на спірну квартиру були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Також встановлено, що будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 не завершено, житловий будинок, у якому знаходиться цільовий об`єкт будівництва - квартира АДРЕСА_3 не прийнято до експлуатації, акт прийняття передачі майнових прав між ОСОБА_2 і ТзОВ «Домобудівник» не підписано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 2.1 договору про №249/3 про передачу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 майнових прав на вказану квартиру відповідач не набув, а має право лише на передання йому майнових прав на квартиру - цільовий об`єкт договору згідно внесеної ним суми вартості площі в розмірі 800940 грн., а тому позовні вимоги про виділення позивачу 1/2 частини цих прав підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за позивачем права вимоги передання 1/2 частки майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо вимог позивача про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Так, позивач просила визнати право власності на матеріали та конструктивні елементи квартири АДРЕСА_1 , які були використані в процесі будівництва (створення майна). При цьому позивач не підтвердила та не надала належних та допустимих доказів кількості матеріалів та обладнання, які було використано при будівництві спірного об`єкта нерухомості за час спільного проживання у шлюбі, та їх перелік, тому суд вважає, що позивачем не доведено позовних вимог, тому позов в цій частині до задовлення не підлягає у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Аналогічний висновок щодо застосування норми права міститься у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, що є обов`язковим для судів.

На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що права позивача порушено відповідачем, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права на передання 1/2 частки майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що відповідає внесеній сумі вартості площі - 400470 грн. в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 328,329, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст.ст. 4, 12, 81, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -ТзОВ «Домобудівник» про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на передання 1/2 частки майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що відповідає внесеній сумі вартості площі 400470 грн. в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -ТзОВ «Домобудівник», місцезнаходження вул.Лозовецька,13, м.Тернопіль, 46002, .

Головуючий суддяК. М. Грицай