Дата документу 08.01.2019 Справа № 337/3614/18-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3614/18 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г. Провадження № 22-ц/807/521/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 01.07.2011 року в розмірі 55 175,35грн., посилаючись на невиконання своїх зобов'язань відповідачем.

В обґрунтування позовних вимоги зазначило, що 01.07.2011 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір шляхом підписання заяви, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Останній платіж здійснено 31.12.2014 року у розмірі 300 грн. 24.09.2013 року картка була перевипущена зі строком дії до останнього дня липня місяця 2017 року

Відповідачка в обумовлені правочином строки свої зобов'язання не виконувала, тому станом на 31.08.2017 року згідно наданого розрахунку у неї виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 55 175,35 грн., яка складається з наступного: 5591,74 грн. - тіло кредиту; 43380,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2603,59 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з неї на свою користь.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 057,19 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 451,52 гривень, а всього 51 508,71 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відносить до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 01.07.2011 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відпо-відачем ОСОБА_3 був укладений договір шляхом підписання заяви, на підставі якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

27.05.2016 року ОСОБА_3 подана заява на ім'я голови ПАТ КБ "Приватбанк", в якій вона звернулася з проханням щодо "замороження рахунку" ( Т. 1 а.с. 57), до якої додала повідомлення про початок досудового слідства у кримінальному провадженні № 40000613, порушеному за її заявою, за ст. 190 КК України.

01.06.2016 року листом № 279310 за підписом супервайзера з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_3 про неможливість виконання зазначених вимог, оскільки звернення останньої в порушення вимог Закону України "Про банки і банківську діяльність» та Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою НБУ від 14.07.2006 року № 267, надійшло до Банку у вигляді листа, відправленого поштовим зв'язком, та рекомендовано звертатися до Банку з використовуванням будь-якого з зазначених у листі авторизованих каналів зв'язку ( Т. 1 а.с. 58).

Суд встановив, що останній платіж ОСОБА_3 здійснено 31.12.2014 року у розмірі 300 грн.

24.09.2013 року картка була перевидана, та строк дії перевиданої картки визначено до останнього дня липня місяця 2017 року.

Відповідачка в обумовлені правочином строки свої зобов'язання не виконувала, у зв»язку з чим станом на 31.08.2017 року згідно наданого позивачем розрахунку у неї виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 55175,35 грн., яка складається з наступного: 5591,74 грн. - тіло кредиту; 43380,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2603,59 грн. - штраф (процентна складова).

Суд вважав доведеними позовні вимоги банку та розмір заборгованості, з якої виключив лише відсотки за серпень 2017р. у сумі 114,57 грн., які нараховані після спливу строку кредитування, обмежив стягнення пені річним строком у сумі 1200 грн., а також виключив штрафи як подвійну відповідальність, внаслідок чого розмір заборгованості за кредитним договором зменшився до 50 057, 19 грн. Відкидаючи заперечення відповідача проти позову в тій частині, що зняття кредитних коштів відбулось внаслідок шахрайських дій третьої особи, у зв»язку з чим було порушено кримінальне провадження, суд виходив із положень п. 2.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг, згідно з яким банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються вірним введенням ПІНа.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушені норми матеріального і процесуального права при вирішенні спору, а також не враховані правові позиції ВС, внаслідок чого прийнято помилкове рішення про доведеність банком позовних вимог.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано, хоча копія скарги та ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані представником банку 28.11.2018р. ( Т. 2 а.с. 32), що у відповідності до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного перегляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що банком не надано доказів про укладення з нею кредитного договору зі встановленням кредитного ліміту у сумі 2000 грн., проте обґрунтування цього доводу носить суперечливий характер, оскільки в наступних доводах скарги остання не заперечує отримання нею відповідно до анкети-заяви від 01.07.2011р. перевипущеної банком картки НОМЕР_3 та її використання невідомою особою в своїх інтересах.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучено заяву позичальника № ZPXWRP61240078 від 01.07.2011р., згідно з якою у Приватбанку вона отримала строковий кредит у сумі 2 280 грн. на придбання товару - поясу Міракл, та цей кредит надавався шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 у ЗАП РУ ПАТ КБ Приватбанк для оплати згідно з договором купівлі-продажу у відповідності до рахунку-фактури № 2 від 01.07.2011р. ( Т. 2 а.с. 12). Дата погашення заборгованості визначена не пізніше 31.01.2012р.

Як свідчить зміст позовної заяви, письмові заяви банку по суті справи, вказаний кредитний договір не є предметом розгляду у цій справі.

Банк надав до позовної заяви іншу Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, складену також 01.07.2011р. ( Т. 1 а.с. 5), згідно з якою відповідачу надавалась кредитна картка «Універсальна».

Саме за цією анкетою-заявою суд і встановлював наявність договірних відносин між сторонами у справі.

Суд встановив, що на підставі цієї анкети-заяви відповідачу була видана перша картка, строк дії якої сплив, а тому 24.09.2013р. картка була перевипущена та отримана відповідачем, про що свідчить не тільки копія світлини, зробленої під час видачі пере- випущеної картки, але й визнання цього факту відповідачем, яка підтвердила наявність у неї картки НОМЕР_3 до її заволодіння третьою особою.

Згідно наданого банком скриншоту, на вказану картку був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., а строк дії картки визначено останнім днем липня 2017р.

Отже, не зазначення у Анкеті-заяві розміру бажаного кредитного ліміту та відомостей про отримання картки та ПІНу до неї не свідчить про те, що договір не укладався та не виконувався сторонами, адже в ході розгляду справи встановлено, що фактично картка була надана банком і отримана відповідачем, та кошти у обумовленому ліміті на картрахунок відповідача надійшли.

Дійсно, з наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що кредитним

лімітом вона тривалий час не користувалась до 29.12.2014р., та суд встановив, що в подальшому скористалась цим лімітом, та навіть припустилась його перевищення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги

надані нею докази, що кредитними коштами скористалась не вона, а третя особа шахрайським способом, та попри наявність кримінального провадження визнав, що за кредитним договором має відповідати саме вона.

Дослідивши вказані доводи, колегія встановила такі обставини.

Позивач в ході розгляду справи вказувала, що, дізнавшись про те, що її син ОСОБА_6, який є інвалідом з дитинства з приводу психічного розладу - «вираженого органічного розладу особистості із зниженням інтелекту до ступеня дебільності із соціальною та трудовою дезадаптаціює», про що мається висновок МСЕК та довідка психіатричної лікарні (Т. 1 а.с. 217-220), помилково надав замість своєї кредитної картки видану на її ім»я картку НОМЕР_3 особі на ім»я ОСОБА_7, який телефонував сину з мобільного номеру № НОМЕР_1 з приводу закриття його кредиту, вона одразу звернулась до міліції.

Вказане підтверджується повідомленням Комунарського відділення поліції, згідно з яким за заявою ОСОБА_3 від 10.02.2015р. про вказані обставини було 11.02.2015р. відкрито кримінальне провадження № 0000613, відомості про яке внесено до ЄРДР ( Т. 1 а.с. 59, 60).

З протоколу допиту ОСОБА_3 як потерпілої у цьому кримінальному провадженні слідує, що нею надавались пояснення з приводу зняття коштів з картки НОМЕР_3 не нею, а іншою особою, яка в незаконний спосіб заволоділа цієї карткою в грудні 2014р. (Т. 2 а.с. 15) та зняла кредитні кошти в сумі 3700 грн., про що вона дізналась лише 01.02.2015р., отримавши СМС-повідомлення на мобільний телефон. Одразу звернувшись до відділення Приватбанку, вона дізналась, що 31.12.2014р. в м. Павлограді по вул. Шевченка, 128 за допомогою її картки з її рахунку були зняті вказані кредитні кошти.

ОСОБА_3 в скарзі вказує, що в це відвідування відділення банку, дізнавшись про зняття коштів з її рахунку іншою особою, вона усно просила заблокувати картрахунок, що їй було обіцяно працівниками банку.

Згідно з протоколом огляду предмета та документу від 07.07.2015р., складеного слідчим СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУ МВС України у Запорізький області майором міліції Сазоновим В.В., в межах вищезазначеного кримінального провадження було оглянуто файл, який становить собою роздруківку вхідних та вихідних дзвінків та СМС-повідомлень, здійснених з сім-картки оператора мобільного зв»язку «МТС» № НОМЕР_1 в період часу з 29.12.2014р. по 08.05.2015р., який діяв у зоні покриття ретрансляційної антени за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, пров. Олексієва - Степного фронту ( Т. 2 а.с. 14-зворот).

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2016р. було задоволено клопотання слідчого Комунарського відділення поліції ГУ НП у Запорізькій області про надання тимчасового доступу до інформації та документів, що перебувають у володінні юридичної особи - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: по картковому рахунку НОМЕР_3 та копіям документів щодо його відкриття та інших рахунків, відкритих на ім»я ОСОБА_3 з можливістю їх вилучення, а саме: виписки про рух коштів із зазначенням контрагентів, їх контактних даних, вхідного залишку, дати та призначення, зняття чи перерахування з рахунку НОМЕР_3 грошових коштів із зазначенням вхідних залишків, адреси зняття та анкетних даних особи, яка їх отримала у період часу з 29.12.2014р. по 31.12.2014р., із зображенням камер відеоспостереження під час отримання в банкоматах у вказаний період часу ( Т. 1 а.с. 200-201).

Отже, у кримінальному провадженні тривало активне досудове розслідування.

В подальшому відповідачем було з»ясовано, що її картка не була заблокована у лютому 2015р., тому 27.05.2015р. вона знову звернулась до банку, направивши письмову заяву про блокування картки та додавши до неї копії документів про кримінальне провадження ( Т. 1 а.с. 57).

01.06.2015р. на її заяву банком було надано відповідь про неможливість блокування картки на підставі письмової заяви, та надані роз»яснення, у який спосіб слід звертатись з цього питання ( Т. 1 а.с. 58).

Також встановлено, що ніякої перевірки банком з питання зняття коштів з рахунку відповідача не нею як клієнтом, а іншою особою, не проводилось.

Відповідно до пункту 14.16 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе

користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електрон-ного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Пунктом 1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг врегульовано, що клієнт зобов»язаний інформувати банк та правоохоронні органи щодо факту втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні таких випадків необхідно звернутись у відділення банку або за телефоном 0 800 500 003 (безкоштовно) по Україні.

Аналогічні положення містяться у п. 1.1.2.22.1, п. 1.1.2.29.1 Умов та Правил надання банківських послуг.

У відповідності до п. 1.1.2.13 клієнт зобов»язаний письмово доручити банку постановку карти у СТОП-ЛИСТ платіжної системи, тобто заборонити проведення операцій по карті.

Згідно з п. 1.1.5.13 клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування карти.

Аналогічні позиції містить п. 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг.

За положеннями п. 1.1.7.1 Умов та Правил, для призупинення або попередження любих незаконних або неузгоджених з банком дій з карткою держатель доручає банку в будь-який час та без укладення додаткових угод призупинити чи зупинити дію картки, зокрема, у випадку, якщо держатель більше одного разу звертається у банк з заявою про втрату/крадіжку карти и при цьому по даній картці до моменту її фактичного блокування у системі авторизації банку і постановлення на СТОП-Лист проводились операції, від яких держатель відмовляється.

З аналізу наведених вимог закону та умов кредитного договору, зафіксованих в Умовах та Правилах надання банківських послуг, слідує, що банк мав відреагувати як на особисте звернення відповідача як держателя картки «Універсальна» в усному порядку у лютому 2015р., коли їй у відділенні банку було повідомлено про зняття коштів з її картки в м. Павлограді, та вона просила заблокувати картку, оскільки зняття коштів відбулось за втраченою карткою, так і на письмове звернення у травні 2015р.

Між тим, банком попри обіцянку його представником заблокувати картку у лютому 2015р., таких дій на порушення умов кредитного договору вчинено не було. А письмовою відповіддю на її наступне письмове звернення у травні 2015р. взагалі повідомлялось про неможливість інформування про банківську таємницю на її запит без її верифікації як клієнта, чого взагалі фактично нею не вимагалось, а лише спрямовувалось прохання про блокування картки з наданням документів про кримінальне провадження з питання шахрайських дій з її карткою.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання (Положення N 705), затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Отже, банк порушив вимоги всіх вищенаведених норм та умов договору та не зупинив здійснення операцій за карткою відповідача за її зверненнями, що призвело до подальших операцій із зняття коштів, зокрема, із перевищенням ліміту кредитування.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті і незаконному використанню картки, чи персонального ідентифікаційного номера (коду), чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши незаконне зняття коштів з її картки іншою особою, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт. З урахуванням цих обставин та враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції безпідставно вважав, що такі обставини не мають правового значення через неналежне повідомлення відповідачем банку про них.

Натомість, колегія вважає, що з урахуванням всіх вищезазначених обставин та того факту, що жодного зняття коштів самою відповідачкою не відбувалось, а всі решта транзакцій є оспорюваними нею, про що вона заявила як банку в належний спосіб, так і до правоохоронних органів, підстав для стягнення цих сум як отриманого нею кредиту з іншими нарахованими складовими, не мається.

Вказані висновки зроблені колегією з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 20.06.2018р. у справі 691/699/16-ц та від 14.02.2018р. у справі № 127/23496/15-ц, чого не було враховано судом першої інстанції.

Зважаючи на вказані обставини, колегія визначає апеляційну скаргу частково обґрунтованою за підставами, які свідчать по необґрунтованість позовних вимог, тому у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вона підлягає частковому задоволенню (оскільки не всі чисельні доводи скарги визнані обґрунтованими), а оскаржуване рішення підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, постановляючи нове рішення, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено та рішення скасовано з відмовою в задоволенні позову, то понесені неї витрати - сплата судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 800 грн. ( Т. 2 а.с. 24, 28), підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст.ст. 374, 376, ,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2018 року у цій справі скасувати та відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 800 (вісімсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята і складена 08 січня 2019р.

Головуючий:

Судді: