Провадження № 2-з/522/2/19
УХВАЛА

09 січня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення учасників справу заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець», за участі третьої особи - Виконавчий комітет Одеської міської ради, про зобов'язання надати квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.06.2018 року звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець», за участі третьої особи - Виконавчий комітет Одеської міської ради, про зобов'язання надати квартиру, житловою площею не менш ніж 41,6 кв.м., яка відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам в АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 09.07.2018 року справу було прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 19.07.2018 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову було повернуто заявнику.

До суду 21.08.2018 року надійшов відзив ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець».

До суду 28.08.2018 року надійшла відповідь на відзив від позивачки.

Ухвалою суду від 28.08.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 13.11.2018 року.

13.11.2018 року розгляд справи був відкладений на 31.01.2019 року у зв'язку з першою неявкою сторони відповідача.

До суду 02.01.2019 року надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої просила накласти арешт на грошові кошти, що належать ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець» () і знаходиться або поступають на його банківський рахунок п/р НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (м. Одеса, МФО 380805, та на рахунки інших фінансових установах в межах позовних вимог на суму 2 000 000, 00 грн..

Ч.1 ст.153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши зазначену заяву та доводи в її обґрунтування, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положеннями ч. 3 ст. 153 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд також повинен враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Господарського кодексу України забороняється незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб.

Пунктом 4 ст. 3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є засадою цивільного судочинства. Тому втручання державних органів у господарську діяльність підприємств не допускається.

Таким чином, виходячи з предмету позову (зобов'язання надати квартиру), вимоги позивача щодо забезпечення позову в обраний нею спосіб є безпідставними, оскільки направлені на втручання у господарську діяльність товариства.

При цьому, заявником у порушення зазначених приписів ЦПК України до заяви про забезпечення позову не надано відповідних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що є можливим та є намір відповідача ухилитись від можливого виконання рішення суду, а також на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника.

Жодних належних обґрунтування для забезпечення позову, окрім викладення обставин, які були підставою позову, позивачка суду не повідомила.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 89, 149-150, 152 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець», за участі третьої особи - Виконавчий комітет Одеської міської ради, про зобов'язання надати квартиру - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Дата складання повну тексту ухвали суду 09.01.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі