Справа № 589/1636/19
Провадження № 2/589/1283/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що має на праві власності вказаний будинок. У цьому будинку окрім членів її сім`ї зареєстрований колишній чоловік її доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Незважаючи на припинення шлюбних відносин з донькою власника будинку, ОСОБА_3 добровільно виселитись та знятись з реєстрації не бажає, участі в утриманні будинку не приймає, а його реєстрація у належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації її права власності. На неодноразові прохання позивача знятись з реєстрації та звільнити житло в добровільному порядку відповідач відповідав відмовою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що вказаний будинок придбаний за його власні кошти, отримані від продажу його частки при поділі майна з попередньою дружиною. ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_1 вмовили його на ці кошти придбати спірний будинок. При цьому саме ОСОБА_1 займалась оформленням правовстановлюючих документів. У 2008 році ОСОБА_2 та відповідач уклали шлюб, останній згодом поїхав в м. Київ на заробітки, а ОСОБА_2 в цей час розлучилась з ним. У придбаному будинку відповідач самостійно робив ремонт та весь час в ньому проживає він, ОСОБА_2 та їхні спільні діти, при цьому ОСОБА_1 не має жодного відношення до цього будинку. Наразі він участі в утриманні будинку не приймає, оскільки вже тривалий час не працює.

Суд, заслухавши думки представника позивача, відповідача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.09.2007р., який був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, а також витягом про реєстрацію 26.09.2007р. права власності на нерухоме майно /а.с. 10- 12/.

У будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька власника), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (онука), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишній зять) /а.с.13-14, 16/.

Як вбачається з копії заочного рішення від 25.01.2018р. у справі № 589/3856/18 /а.с.9/, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з ними в будинку проживають також двоє їхніх дітей. Свідок зазначає, що спірний будинок позивач придбала у її тітки. На момент купівлі будинок був у занедбаному стані, ОСОБА_1 працює у м. Москві та після придбання будинку за власні кошти зробила у ньому ремонт. Свідок є частим гостем в домі у ОСОБА_2 , вона та ОСОБА_3 вже тривалий час не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Відповідач зловживав спиртними напоями і влаштовує скандали.

За доводами позивача, незважаючи на припинення шлюбних відносин з її донькою, ОСОБА_3 добровільно виселитись та знятись з реєстрації не бажає, участі в утриманні будинку не приймає, а його реєстрація у належному їй будинку створює перешкоди у реалізації її права власності, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У данній справі судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку. Право власності позивача у встановленому законом порядку не оспорювалося, відповідачем не надано даних про те, що договір купівлі-продажу від 25.09.2007р., на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на вказаний будинок, був визнаний недійсним судом, в узв`язку з чим доводи ОСОБА_3 про відсутність у позивача права власності на це нерухоме майно, судом до уваги не приймаються з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Позивачка є власником спірного житла, але в ньому не проживає, оскільки постійно проживає в іншому жилому приміщенні, зареєстрована по АДРЕСА_2 . Донька позивача - ОСОБА_2 з 17 травня 2008 року до лютого 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у зв`язку із чим останній була вселений до належного позивачу будинку, яка, як власник цього майна, надала відповідачу право користуватись ним.

Відповідач спільно з власником спірного будинку ніколи не проживав, спільним побутом не був пов`язаний, що сторони не оспорювали. Доказів того, що відповідач вів спільне господарство, проживав однією сім`єю із власником і був членом її сім`ї суду не надано.

Тому право користування будинком позивача у відповідача виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

А тому суд дійшов висновку про правомірність застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 406 ЦК України, відповідно до якої сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 січня 2019 року, у справі № 243/7004/17-ц.

Таким чином після припинення шлюбних відносин з донькою власника будинку право відповідача на користування чужим майном (спірним будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись вимогами ч. 2 ст. 406 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28.12.2019р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова