Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 278/2119/16-ц

провадження № 61-11346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Косигіної Л. М., Худякова А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 22 листопада 2006 року укладено договір № ZRZ0GK01423501, яким останній було надано кредит у розмірі 56 640,00 дол. США на термін до 21 листопада 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Умови договору відповідач не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, сплату відсотків не проводила, заборгованість станом на 08 липня 2016 року становить 214 907,65 дол. США, у тому числі: 48 114,91 дол. США - заборгованість за кредитом; 49 023,26 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8 256,00 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 109 513,68 дол. США - пеня.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 48 114,91 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 193 730,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2016 року у складі судді Зубчук І. В. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів продовження дії платіжної картки і її видачі відповідачу, а тому звернувся з позовом після спливу строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що звернувшись з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, банк змінив строк погашення кредиту, а тому перебіг позовної давності за цими вимогами починає обчислюватися з 26 березня 2009 року. З позовом до суду банк звернувся 05 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Є підстави вважати договір поруки припиненим, оскільки банк повторно звернувся з позовом до суду 05 вересня 2016 року, тобто поза межами шести місячного строку, встановленого законом та п'ятирічного строку, передбаченого пунктом 12 договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ПАТ КБ «ПриватБанк» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не змінював строк повернення кредиту та не пропустив строк позовної давності; порука не припинилася, оскільки за умовами договору порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 22 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ZRZOGK01423501, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 48 000,00 дол. США на купівлю житла та 8 640,00 дол. США для оплати страхових та інших обов'язкових платежів зі строком виконання до 22 листопада 2026 року і сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 12, 13).

22 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № ZRZOGK01423501-1, відповідно до умов якого в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в повному обсязі, включаючи сплату як основного боргу так і відсотків. Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункт 12 договору поруки).

Відповідно до вищевказаного кредитного договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами тощо, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі у порядку, встановленому договором.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення кредиту станом на 11 березня 2009 року утворилася заборгованість, яка становила 47 814,23 дол. США, у тому числі: заборгованість за кредитом 46 747,79 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 1 056,38 дол. США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відсотками за договором у сумі 10,06 дол. США, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право і вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав та звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення вищевказаної заборгованості за договором звернути стягнення на іпотечне майно (цивільна справа № 2-1647/09).

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 15 жовтня 2009 року у задоволенні вказаних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, оскільки останній не є належним позивачем у справі (а. с. 49). Указане судове рішення не оскаржене та набуло законної сили.

19 лютого 2007 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно з яким ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступив, а «Юкрейн Моргейдж Лоун Файненс № 1ПІ-ЕЛ-СІ» набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором від 22 листопада 2006 року № ZRZOGK01423501.

13 жовтня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно з яким «Юкрейн Моргейдж Лоун Файненс № 1ПІ-ЕЛ-СІ» відступив, а ПАТ КБ «ПриватБанк» набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором від 22 листопада 2006 року № ZRZOGK01423501, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у цій справі (а. с. 90-98).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Перебіг позовної давності по заявленим вимогам починає обчислюватися з 26 березня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся 05 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Зазначений висновок є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд апеляційної інстанції достовірно не з'ясував чи використав ПАТ КБ «ПриватБанк» право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, оскільки у рішенні Корольовського районного суду міста Житомира від 15 жовтня 2009 року не зазначено суми заборгованості.

Зазначене вище узгоджується з висновком ВеликоїПалати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк В. М. Сімоненко С. П. Штелик