Провадження № 2/369/1308/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Говоров Павло Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 11 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ним укладено кредитний договір. За даним договором він отримав кредит в розмірі 579 487 грн. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 13,25% річних. Кінцевий термін повернення до 10 жовтня 2027 року. У якості забезпечення виконання кредитного договору, був укладений договір іпотеки. В іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Через наявну заборгованість 07 серпня 2017 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис, яким звернено стягнення на предмет іпотеки. У виконавчому написі вказано, що заборгованість за період з 26 квітня 2016 року по 26 квітня 2017 року на суму 1 489 364,64 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 552 921,27 грн., заборгованість по відсоткам 936 443,37 грн.

Зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були допущені грубі порушення Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом була вказана сума заборгованості за кредитним договором. Але нотаріус не перевірив подані документи стягувачем щодо безспірності вимоги, враховуючи, що останній платіж по договору ним був зроблений ще в 2010 році. Тому право вимоги кредитор мав ще з 2010 року, а виконавчий напис вчиняється, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Також зазначив, що відповідач вже намагався отримати виконавчий напис у 2011 році, але даний напис був визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. При цьому у судовому рішенні вказано, що між банком та боржником існує спір щодо заборгованості.

Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., вчинений 07 серпня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №16243; судові витрати покласти на відповідача.

Не погоджуючись з даним позовом, АТ «Укрсоцбанк» надав письмові пояснення. Вказав, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір та забезпечувальний правочин договір іпотеки. Станом на 26 квітня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 1 489 364,64 грн., що складається з заборгованості по тілу 552 921,27 грн., та заборгованості по відсоткам 936 443,37 грн. Разом з тим, ними відповідно до вимог закону була надіслана вимога 28 квітня 2017 року на дану суму. У наданий місячний термін боржник не усунув порушення, тому у серпні 2017 року вони звернулись до приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису та звернення стягнення на іпотечне майно. Посилання позивача щодо наявності спору по заборгованості вважають надуманими, ними нотаріусу подано всі документи, що підтверджують і право вимоги, і безспірність даної вимоги, що передбачена переліком. А сам нотаріус не зобов`язаний здійснювати перевірку заборгованості умовам кредитного договору. Вважають, що виконавчий напис був вчинений у повній відповідності з чинним законодавства, а позивач намагається ухилитись від виконання зобов`язань по кредитному договору. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задоволити позов.

У судове засідання представник відповідача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович та приватний виконавець Говоров Павло Володимирович не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено зворотними повідомленнями. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приватним нотаріусом надано на ухвалу суду матеріали, за яким було вчинено виконавчий напис.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 014-359-КЖ.

За даним договором Банком було надано позичальнику кредит в сумі 579 487,00 грн., зі сплатою 13,25% річних, з порядком повернення кредиту, передбаченим п.1.1 Договору кредиту, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 жовтня 2027 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту 11 жовтня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 014-359-ЗЖ.

За договором в іпотеку Банку передано наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 : АДРЕСА_3 .

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно ст.89 вказаного Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 16243, запропоновано звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 запропоновано задовольнити частину вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 26 квітня 2016 року по 26 квітня 2017 року, а саме заборгованість за кредитом 552 921,27 грн.; заборгованість за відсотками 936 443,37 грн. Сума частини боргу становить 1 489 364

З поданих суду копій матеріалів, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, вбачається, що стягувачем подано заяву про вчинення виконавчого напису, іпотечний договір, інформаційні довідки з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07 серпня 2017 року, довідки станом на 26 квітня 2017 року щодо погашення заборгованості за період з 11 жовтня 2007 року по 25 квітня 2017 року, вимоги про погашення заборгованості №85877 від 28 квітня 2017 року, адресованої ОСОБА_1 на три адреси з підтвердженням направлення 30 квітня 2017 року, довідка стягувача про не надходження платежу, договір кредиту, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, підтвердження повноважень представника стягувача.

Як зазначалось вище, ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови при яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 3.2. Вказаного Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року №6-158цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Також, з матеріалів наданих нотаріусом вбачається, що надані банком нотаріусу вимоги №85877 від 28 квітня 2017 року направлені боржнику 30 квітня 2018 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про вручення даного листа боржнику або те, що конверти повернулись без отримання адресатом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення за кредитним договором позбавила останнього можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги банку та унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі довідки станом на 26 квітня 2017 року про погашення заборгованості за період з 11 жовтня 2007 року по 25 квітня 2017 року та довідки про ненадходження платежу. Будь-яких розрахунків заборгованості, підготовлених працівниками банку ПАТ «Укрсоцбанк», первинних бухгалтерських документів матеріали нотаріуса не містять.

Суд вважає, що в підтвердження розрахунку необхідно було б також надати первинні документи передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, з поданого розрахунку, ні у вимогах, ні у заяві не вказано на підставі яких саме умов кредитного договору була нарахована пеня та штрафи, за який період. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено правомірність цих видів нарахувань, щоб підтверджували безспірність вимоги.

Суд звертає увагу, що матеріали, подані нотаріусом, взагалі не містять розрахунку боргу, ні в цілому за весь період прострочення, ні за період з 26 квітня 2016 року по 26 квітня 2017 року. Не подав даних доказів і представник відповідача ні до відзиву, ні в судовому засіданні, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні.

Також при вирішення спору суд враховує, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 03 жовтня 2012 року визнано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №499 за іпотечним договором №014-359-ЗЖ від 11 жовтня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 909 418,12 грн., вчинений приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

При розгляді даної справи судом встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису поклався лише на виконаний банком односторонній, ніякими документами не підтверджений обрахунок суми боргу, пені та штрафу і ця обставина додатково свідчить про наявність між сторонами спору щодо нарахованих санкцій та узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки підтверджують відсутність безспірності стягнення з боржника заборгованості по кредиту та, відповідно, відсутність правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також суд враховує, що позивач обґрунтовував свій позов тим, що сума заборгованості значно менше, оскільки він частково здійснював погашення заборгованості по договору.

За таких обставин з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та враховуючи наявність між ним та банком, кредитором спору щодо виконання кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки кредитор подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, суд не приймає до уваги як необґрунтовані.

Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, як помилково вважає представник відповідача, а й у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру та вцілілому наявності будь-якої заборгованості.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що між позичальником ОСОБА_1 , який стверджував, що останній платіж був ним зроблений ще в 2010 році, та банком існує спір щодо наявності заборгованості та настання строків її виплати. Підтвердженням цього є той факт, що банк звертався вже до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, але судом вже було визнано його таким, що не підлягає виконанню. Відповідач знав про наявний спір, знав про прийняте судове рішення, яке вказувало на наявність спору щодо розміру і вцілому наявності боргу, проте всупереч приниципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим ЦК України, направив нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, пославшись на безспірність заборгованості, що не відповідає дійсності. Крім того, не повідомив нотаріуса про заперечення боржника, наявність судового рішення з цього приводу (правова позиція Верховного Суду України у постановах: від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15; від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 від 11.03.2015 р.).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, та оскільки нотаріус в порушення зазначених вимог діючого законодавства не з`ясував вищенаведені обставини справи щодо заборгованості, її загальну суму та всіх складових, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Говоров Павло Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 07 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., зареєстрований в реєстрі за №16243, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24 травня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич