Ухвала

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 712/3915/16-ц

провадження № 61-24025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Черкаська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року у складі судді Марцішевської О. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Міщенка С. В., Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_6 та інші)» у власність ОСОБА_7 передана земельна ділянка 1 000,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) під кадастровим номером НОМЕР_1. У подальшому власниками спірної ділянки на підставі цивільно-правових угод були ОСОБА_8, ОСОБА_9, а на момент звернення до суду із цим позовом - ОСОБА_4 є власником спірної ділянки за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 жовтня 2012 року. Прокуратурою м. Черкаси в 2013 році проведена перевірка дотримання Черкаською міською радою вимог земельного законодавства при виділенні та використанні земельних ділянок у кварталі АДРЕСА_2, за результатами якої з'ясувалось, що рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 не відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим 06 вересня 2013 року прокурор звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 у справі № 22ц/793/759/15, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_6 та ін.)» в частині безоплатної передачі громадянці ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 1 000,00 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та пункту 8 додатку до цього рішення в частині безоплатної передачі ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 1 000,00 кв. м по АДРЕСА_1.

Разом із тим, на стадії касаційного оскарження рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року прокурору стало відомо, що спірна земельна ділянка під кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 відчужена первісним відповідачем у справі - ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 жовтня 2012 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив витребувати у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1 000,00 кв. м, вартістю 276 180,00 грн, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, під кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2012 року № 4040 на користь Черкаської міської ради.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016року у задоволенні позову заступнику керівника Черкаської місцевої прокуратури відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з моменту державної реєстрації (26 листопада 2012 року) права власності відповідача на спірну ділянку на підставі цивільно-правової угоди у Державному земельному кадастрі шляхом відкриття Поземельної книги, прокурор міг довідатись про ОСОБА_5 як добросовісного набувача спірної ділянки, проте з цим позовом прокурор звернувся до суду лише у квітні 2016 року після спливу у листопаді 2015 року трирічного строку позовної давності. При цьому доводи прокурора на отримання ним у 2013 та 2015 роках недостовірних відомостей щодо власника спірної земельної ділянки у листах посадових осіб управління Держземагентства у Черкаському районі Черкаської області, є такими, що не спростовують висновку про наявність об'єктивної можливості позивача дізнатись про придбання ділянки відповідачем із моменту державної реєстрації права власності в 2012 році, оскільки призначення Державних реєстрів полягає у інформаційному забезпеченні органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб. Інформація з державних реєстрів надається органам державної влади у формі витягів у визначеному законодавством порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 здійснила придбання спірної земельної ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства, передбачених для укладення правочинів із купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки), зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку, тобто діяла добросовісно і не приховувала від контролюючих органів та позивача факту набуття у власність земельної ділянки площею 1 000,00 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, під кадастровим номером НОМЕР_1. З позовом до ОСОБА_5 прокурор звернувся 06 квітня 2016 року, тобто більше ніж через рік після того, як прокурору стало відомо про нового власника земельної ділянки та з пропуском строку позовної давності, яку належить рахувати з дати реєстрації відповідачем договору купівлі-продажу, що, відповідно, давало можливість прокурору для звернення з позовом вже до належного відповідача ОСОБА_5, чим прокурор не скористався та позов у визначений законом строк не подав. При цьому, не зважаючи на ці обставини, з клопотанням про поновлення строку позовної давності в порядку, що передбачений статтею 267 ЦК України, прокурор не звертався, помилково зазначаючи про те, що строків позовної давності в справі за позовом до ОСОБА_5 прокурор не пропустив.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У січні 2017 року заступник прокурора Черкаської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що судом відхилені посилання прокурора на отримання ним у 2013 та 2015 роках недостовірних відомостей щодо власника спірної земельної ділянки в листах посадових осіб управління Держземагентства у Черкаському районі Черкаської області. Під час пред'явлення позову у вересні 2013 року використовувались дані з управління Держземагентства у Черкаському районі від 23 серпня 2013 року, направлені листом на запит прокурора про те, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_9, а отже, на момент пред'явлення позову прокурор не знав та не міг знати про дійсного власника спірної земельної ділянки - ОСОБА_5, оскільки органом, який згідно з повноваженнями володіє спеціальною інформацією, прокурору була надана інформація про іншого власника.

У березні 2017 року на адресу суду надійшли заперечення Черкаської міської ради на касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області, згідно з якими рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до суду заперечення на касаційну скаргу прокурора, згідно з якими суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку що з моменту реєстрації прав власності в 2012 році, прокурор мав можливість дізнатись про придбання нею спірної земельної ділянки та звернутись з відповідними позовом. За період часу між купівлею земельної ділянки та зверненням позивача до суду вона побудувала та зареєструвала відповідно до законодавства житловий будинок. Разом із нею в ньому проживає троє її неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3. Цей будинок є єдиним їхнім житлом.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_5 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик