ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/863/19 Справа № 203/4269/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», генерального директора Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_2, третя особа - Голова первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників ХНАТОБ ім. М.В.Лисенка» ОСОБА_3, про визнання протиправними дій щодо звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», генерального директора Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_2, третя особа - Голова первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників ХНАТОБ ім. М. В. Лисенка» ОСОБА_3, про визнання протиправними дій щодо звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона з квітня 2000 року працювала на посаді солістки опери першої категорії Обласного комунального підприємства культури "Дніпропетровський академічний театр опери та балету", після чого була переведена на строковий трудовий договір під загрозою негайного звільнення, шляхом шантажу зі сторони керівництва, строком до 31.08.2017 року. 01.09.2017 року вона, вийшла на роботу, але не була допущена до приміщення відповідача. Після виклику поліції та складання протоколу, керівництво відповідача також не допустило її до приміщення. При цьому, вона дізналась про своє звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв'язку із закінченням строку трудового договору. Наказ про звільнення відповідач не пред'явив і копії не надав, є тільки посилання у трудовій книжці. Також зазначила, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Наказ №43-к від 01.06.2016 року не визначає жодних умов зміни в організації праці або зміну істотних умов праці позивачки. Будь-яких змін, окрім встановлення обмеженого строку дії її роботи на посаді, після укладення контракту між нею та відповідачем не відбулось.

Позивач категорично не погоджується із наказом про її звільнення, оскільки фактично звільнення відбулось за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за ініціативою роботодавця, який в даному випадку має отримати попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Адміністрація театру не зверталась та не отримувала згоди профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки вона є головою профспілки і про цей факт їй має бути відомо. За таких обставин наказ про звільнення позивача є незаконним, її має бути поновлено на роботі, у зв'язку із чим позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», генерального директора Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_2, третя особа - Голова первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників ХНАТОБ ім.М.В.Лисенка» ОСОБА_3, про визнання протиправними дій щодо звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», генерального директора Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_2, третя особа - Голова первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників ХНАТОБ ім.М.В.Лисенка» ОСОБА_3, про визнання протиправними дій щодо звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями статті 21 КЗпП України передбачено можливість укладання з працівником контракту, як особливої форми трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Сфера застосування контракту визначається законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року № 955-VІІІ статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до п. 2, 3 Прикінцевих положень Закону № 955-VIII, набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється, на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбаченими законодавчими актами.

Пунктом 2 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей копії трудової книжки ОСОБА_1 з 21 вересня 2000 року прийнята на постійну роботу на посаду солістки опери першої категорії до Обласного комунального підприємства культури "Дніпропетровський академічний театр опери та балету", з 09 вересня 2005 року присвоєно вищу категорію та з 01 жовтня 2013 року переведена на посаду солістки-вокалістки першої категорії (а.с. 7-9 т.1).

Наказом Обласного комунального підприємства культури "Дніпропетровський академічний театр опери та балету" №94 від 14.03.2016 року на виконання Закону України від 28.01.2016 року №955-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» (надалі Закон №955-VIII) зобов`язано керівників структурних підрозділів театру ознайомити творчих працівників, підпорядкованих їм служб, під підпис про запровадження контрактної форми трудових відносин (а.с. 45 т.1).

В березні 2016 року ОСОБА_1. (ОСОБА_1.) було повідомлено про зміну істотних умов праці (а.с. 46 т.1).

01 червня 2016 року відповідачем було видано наказ №43-к про укладення з працівниками художньо-керівного та артистичного персоналу театру строкових контрактів терміном дії з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року без проведення конкурсу згідно поданих письмових заяв (а.с.47 т.1).

Згідно додатку до вказаного наказу, позивачка була ознайомлена з останнім в той же день 01.06.2016 року (а.с.48 т.1).

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.06.2016 року позивачкою на ім'я генерального директора Обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» було подано письмову заяву, в якій остання в зв'язку з набранням чинності Законом України від 28.01.2016 року №955-VIII просила укласти з нею письмовий строковий контракт, строком дії з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року (а.с.49).

31 травня 2016 року між позивачкою та Обласним комунальним підприємством культури "Дніпропетровський академічний театр опери та балету" було укладено письмовий строковий контракт на строку з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року (а.с. 50-51 т.1).

Пунктом 4 розділу ІХ Прикінцеві положення контракту від 31 травня 2016 року сторонами було погоджено, що якщо за 2 місяці до закінчення строку чинності цього контракту, жодна із сторін не заявила про його розірвання, контракт вважається продовженим на аналогічний термін.

Згідно витягу з протоколу засідання художньої ради Дніпропетровського академічного театру опери та балету від 02.06.2017 року вбачається, що при вирішенні питання про формування творчого складу театру на 2017-2018 роки та питань продовження строку дії контракту на новий театральний сезон 2017-2018 років, більшістю голосів членів художньої ради було вирішено припинити контракт з позивачкою з 31.08.2017 року (а.с.52 т.1).

Генеральним директором Дніпропетровського академічного театру опери та балету було видано попередження від 29 червня 2017 року №78 про повідомлення ОСОБА_1.(ОСОБА_1.) щодо припинення трудових відносин у зв'язку із закінченням строку дії контракту 31 серпня 2017 року, у зв'язку з чим трудові відносини з указаної дати будуть припинені на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с. 53 т.1).

Згідно акту від 29.06.2017 року позивачка була ознайомлена із вказаним попередженням та відмовилась від підпису, не пояснивши причини відмови (а.с.54).

31 серпня 2017 року - ОСОБА_1 звільнено з посади солістки-вокалістки першої категорії на підставі ч. 2 ст.36 КЗпП України та тієї ж доби останній було направлено повідомлення про звільнення, з зазначенням про необхідність отримання у відділі кадрів театру трудової книжки (а.с.55,56 т.1).

Згідно акту від 06.09.2017 року вбачається, що в цей день позивачка була ознайомлена з п.6 наказу №71-к від 31.08.2017 року про її звільнення та відмовилась від підпису без пояснення причин (а.с.57).

Відмовляючи в задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що факт порушення відповідачем чинного законодавства України під час звільнення ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України №12-рп/98 від 09 липня 1998 року роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом.

Визначено, що виходячи зі змісту частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов'язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов'язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України.

Встановлено, що норма Закону, якою запроваджено обов'язкове укладання строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, не визнавалась неконституційною, тому адміністрація відповідача діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 20 Закону України «Про театри і театральну справу» встановлено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

За змістом вказаних норм попереднє погодження припинення трудового договору члена виборного профспілкового органу як з профспілковим органом так і з об'єднанням профспілок передбачено у випадку звільнення працівника за ініціативою роботодавця, в той час як оспорюваний наказ було видно на виконання вимог Закону про запровадження контрактної форми роботи у сфері культури, який є обов'язковим до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими твердження апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_1 з роботи як члена виборного органу без попередньої згоди профспілкової організації, головою якої вона є.

За таких обставин, коли припинення безстрокового трудового договору з ОСОБА_1 відбулося з підстав, передбачених іншим законом (п. 2 ст. 36 КЗпП України), колегія суддів не вбачає в діях адміністрації відповідача порушень норм трудового законодавства.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено обставин незаконного звільнення позивача, у зв'язку з чим підстав для її поновлення на роботі не має, а відтак не має підстав і для скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова