ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/728/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Демковича Ю.Й.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12890/15-ц за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Володіна Артема Вікторовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року, постановлену суддею Вийванко О.М., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Володіна Артема Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Володін А.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа.

Подання мотивоване тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження №58385903 з примусового виконання виконавчого листа №607/12890/15-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 15 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ БМ Банк 114 180 доларів США 98 центів, а також 3654 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду.

Посилаючись на те, що на даний час рішення не виконано, а боржник ухиляється від його виконання просив подання задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року постановлено:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Володін Артема Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Володін А.В. посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити його подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.

Вказує, що на адресу ТзОВ Готель Асторія, в якому працює ОСОБА_1 , направлено постанову приватного виконавця від 28 березня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату. Проте, кошти, утримані із заробітної плати боржника на рахунок приватного виконавця, як це передбачено вищенаведеною постановою, не надходили.

Зазначає, що упродовж 2018 - 2019 рр. ОСОБА_1 неодноразово за допомогою авіатранспорту перетинав державний кордон України переважно на територію держав Європейського Союзу (міста Варшава, Бергамо, Відень, Франкфурт, Стамбул), що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення при наявності грошових коштів.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав, зазначивши, що приватним виконавцем не доведено факту ухилення від виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року. При цьому вказав, що постанова державного виконавця від 23 березня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату виконується. Так за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2019 ТзОВ Готель Асторія були перераховані кошти у розмірі 20% від суми заробітної плати на рахунок державного виконавця.

Враховуючи зазначене просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Демкович Ю.Й. доводи апеляційної скарги не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити в силі.

Приватний виконавець Володін А.В. належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування. Виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

В силу положень статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Доказів ухилення від виконання судового рішення приватним виконавцем не наведено і в судовому засіданні не було здобуто.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмовити у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_1 упродовж 2018 - 2019 рр. ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення при наявності грошових коштів, так сам факт подорожей за кордон не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Так з долучених до подання документів вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2019р. з примусового виконання виконавчого листа №667/12890/15-ц виданого 22 січня 2018 року, надіслана боржнику ОСОБА_1 22 лютого 2019 року, що підтверджується витягом із офіційного сайту ПАТ Укрпошта.

Згідно повідомлення Головного центру інформації Державної прикордонної служби України, останні відомості про перетин кордону України ОСОБА_2 значиться дата 05 січня 2019 року, тобто до отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, як пояснив представник боржника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, поїздки за кордон були зумовлені необхідністю супроводжувати ОСОБА_1 свого малолітнього сина ОСОБА_3 Також вказав, що оплачувала поїздки бабуся ОСОБА_3 ОСОБА_4 , за рахунок власних коштів, що підтверджується копіями документів, долучені до відзиву на апеляційну скаргу.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що на даний час рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2018 року не виконується боржником, оскільки, в порядку виконання рішення суду, із заробітної плати ОСОБА_1 стягується та перераховується 20% доходу, що підтверджується платіжними дорученням, довідкою з місця роботи №26/07-02 від 26 липня 2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Володіна Артема Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 серпня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.