Провадження № 2/761/2546/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 серпня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Савенко О.І.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

В жовні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила суд, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування квартири від 12 серпня 2015 року. На час укладення договору дарування квартири, у вищезазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (відповідач). При укладенні вищезазначеного договору дарування квартири було досягнуто усної домовленості, що після укладення договору дарування випишуться з квартири. ОСОБА_4 виписалася із квартири в добровільному порядку, а відповідач ОСОБА_3 з реєстраційного обліку не знявся, хоча і не проживає в квартирі з 12 серпня 2015 року. Відповідач у належній їй ( ОСОБА_2 ) квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин; оплату за користування квартирою не здійснює; особистих речей у квартирі не залишив. Вказані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися належним їй майном.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України; відзив на позов не надіслав; заяви про оголошення перерви чи розгляд справи за його відсутності до суду не подавав; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухав пояснення представника позивачки, розглянувши подані стороною позивачки документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим М.К. посвідчено договір дарування квартири, по якому ОСОБА_4 подарувала, ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (позивачка) (а.с.7).

Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, станом на 04 жовтня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованим: ОСОБА_3 (відповідач), з 30 грудня 1997 року та ОСОБА_2 (позивачка), з 22 червня 2016 року (а.с.8).

Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідач в квартирі не проживає та не є родичем власника квартири.

Згідно актів обстеження квартири АДРЕСА_1 , складених КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва від: 16 січня 2019 року, 13 лютого 2019 року, 13 березня 2019 року, 27 березня 2019 року, 24 квітня 2019 року, 22 травня 2019 року. 19 червня 2019 року, 24 липня 2019 року, 09 серпня 2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у вищезазначеній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім?ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такими, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 21 серпня 2019 року.

Суддя: