Дата документу 10.01.2019 Справа № 320/2233/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/2233/18Головуючий у 1-й інстанції Редько О.В.
Пр. № 22-ц/807/676/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2018 року про повернення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду із вищезазначеним позовом позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів подружжя в розмірі 78979365 грн., сплачених за договором про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року.

Провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивачів судом першої інстанції було відкрито.

У жовтні 2018 року від позивача ОСОБА_7 суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову (т.2 а.в.м.91-100) шляхом накладення арешту на:

- нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_6 :

Земельну ділянку площею 997, 77 кв. м., кадастровий номер :01:013:0057 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний, номер обєкта нерухомого майна 07, розташовану за адресою: Запорізька обл.., м. Мелітополь, вул. Піонерська, 1/11; житловий будинок загальною площею 453,1 кв. м., житловою площею 202, 1 кв. м реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 07, розташований за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Піонерська, буд. 1/9.; нежитлове приміщення, вбудоване у багатоквартирному житловому будинку загальною площею 164, 1 кв. м., основною площею 132, 8 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 07, розташоване за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь,вул. Героїв України, буд. 36; земельну ділянку площею 1000, 35 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об'єктанерухомого майна 07, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Піонерська, 1/9; квартиру № 75 по проспекту 50-річчя Перемоги, буд. 226 у м. Мелітополь, Запорізької області загальною площею 47, 2 кв. м., житловою площею 29, 0 кв. м.,реєстраційний номер майна 32737239; квартиру № 115 по бульвару 30-річчя Перемоги, буд. 19 у м. Мелітополь Запорізької області загальною площею 38, 0 кв. м., житловою площею 20, 1 кв. м., грн., реєстраційний номер майна 2164332;

- на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_5 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78 979 365 гривень, за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України;

- на всі поточні банківські рахунки, що належать ОСОБА_6 в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 78979365 грн., за винятком виплат необхідних для сплати податків, зборів та платежів передбачених законодавством України.

В обґрунтування своєї вищезазначеної заяви ОСОБА_7 зазначав, що позовні вимоги заявлені на значну суму 78979365 грн., крім того, в уточненому позові, яким збільшено позовні вимоги, ставиться вимога про розірвання договору про взаємні зобовязання від 20.02.2017 року, на підставі якої відповідачі в інтересах своєї сімї отримали від позивача грошові кошти у сумі 3000036 доларів США, а у подальшому відмовитись від виконання своїх зобовязань за договором. Розірвання даного договору є підставою для стягнення з відповідачів отриманих за цим договором грошових коштів. Оскільки, існують значні ризики стосовно того, що відповідачі за час розгляду даної справи в суді здійснять відчуження належного їм майна з метою уникнення виплати грошових коштів, присуджених судом, є підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2018 року (т. 2 а.в.м. 102-105) вищезазначену заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову цій справі повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі (т 2 а.в.м. 108-112) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т. 2 а.в.м. 116).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 17 грудня 2018 року (т. 2 а.в.м. 123), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (т.2 а.в.м. 126).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі їх представника ОСОБА_8 подали відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т. 2 а.в.м. 130-139).

В силу вимог ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута апеляційним судом протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі, керувався ст. ст. 151, 153 ЦПК України та виходив із того, що остання подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, зокрема: заява про забезпечення позову не містить доказів чи обґрунтувань доводів позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, а саме доказів загрози відчуження майна.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч.1ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте, встановлено, що позивачем ОСОБА_2 в його вищезазначеній заяві було зазначено обґрунтування необхідності забезпечення позову і саме у вищезазначений спосіб, зокрема: оскільки, існують значні ризики стосовно того, що відповідачі за час розгляду даної справи в суді здійснять відчуження належного їм майна з метою уникнення виплати грошових коштів, присуджених судом, є підстави для застосування заходів забезпечення позову (т.2 а.в.м. 94), що відповідає вимогам ст. 151 ч. 1 пп.3.4 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції на це належної уваги не звернув, та на стадії вирішення питання про прийняття до розгляду вищезазначеної заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі у вищезазначений спосіб, вдався до оцінки цього обґрунтування необхідності забезпечення позову у вищезазначений спосіб, що є порушенням вимог ст. 89 ЦПК України.

Оскільки, лише за результатами розгляду вищезазначеної заяви позивача ОСОБА_2 по суті (ст. 153 ЦПК України) суд першої інстанції міг встановити, що заява про забезпечення позову не містить належних доказів чи належних обґрунтувань доводів позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення, а саме доказів загрози відчуження майна.

На цьому також наголошує п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», на яку суд першої інстанції послався в оскаржуємій ухвалі, та за змістом якої: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Разом із тим, вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про задоволення апеляційним судом заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі у повному обсязі за результатами розгляду апеляційної скарги останнього на ухвалу суду першої інстанції про повернення останнього, а не розгляду по суті останньої у цій справі знаходяться поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Також встановлено, що позивачем ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі сплачений судовий збір 352,40 грн. (т. 2 а.в.м. 121).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_9ОСОБА_10