Справа № 180/215/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/215/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2019 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 23.07.1999 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який у 2013 році було розірвано.

В період шлюбу у них народився спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні.

Син народився інвалідом з дитинства з діагнозом: аутизм, проста форма шизофренії.

З відповідача на утримання сина стягувалися аліменти у розмірі ј частини його заробітку до повноліття сина.

Так, як син досягав повноліття, а для підтвердження інвалідності на комісії, йому необхідно було пройти обстеження, він у період з 18.12.2018 року по 23.01.2019 року знаходився на стаціонарі в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні.

03 січня 2019 року їх син - ОСОБА_3 досяг повноліття і стягування з відповідача аліментів припинилося.

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААБ № 209213, виданої КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «ДОР» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03 січня 2019 року встановлена друга група інвалідності з дитинства, він є нездатним до трудової діяльності.

Син не може працювати і не в змозі себе обслуговувати, за ним потрібний постійний догляд. На його лікування та догляд потрібні грошові кошти. У звязку з чим їх повнолітній непрацездатний син потребує матеріальної допомоги. Сама вона не в змозі його повністю забезпечити. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, отримує гідну шахтарську пенсію і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги.

Так, як син знаходився на обстеженні у психіатричній лікарні м. Дніпро у період з 18.12.2018 року по 23.01.2019 року, вона була позбавлена можливості звернутися до суду з даним позовом раніше, а саме: в день виповнення сином 18 років, оскільки у неї була відсутня така довідка.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 04.01.2019 року і до повного одужання сина.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 20 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі з 23 липня 1999 року перебували у шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року було розірвано ( а.с. 6).

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Син народився інвалідом з дитинства з діагнозом: аутизм, проста форма шизофренії. За станом свого здоровя, він не може себе обслуговувати та потребує у постійному догляді.

З відповідача на утримання сина стягувалися аліменти у розмірі ј частини його заробітку, до повноліття сина.

03 січня 2019 року їх син - ОСОБА_3 досяг повноліття і стягування з відповідача аліментів припинилося.

Із довідки МСЕК Серії 12 ААБ № 209213, виданої КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи «ДОР» вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03 січня 2019 року встановлена друга група інвалідності з дитинства, він є нездатним до трудової діяльності.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що повнолітній син сторін - ОСОБА_3 являється інвалідом з дитинства, він є непрацездатним, потребує у постійному догляді, на його лікування та обслуговування необхідні грошові кошти. Проживає разом зі своєю матірю ОСОБА_1, знаходиться на її утриманні, проте мати одна не в змозі матеріально його забезпечити.

За таких підстав слід вважати встановленим, що повнолітня непрацездатна дитина, яка потребує матеріальної допомоги, потребує допомоги батька.

Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина, оскільки є здоровою, працездатною людиною, отримує пенсійні виплати і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги.

Позивач просить стягувати з відповідача аліменти з 04 січня 2019 року, тобто з дня досягнення сином повноліття, з тих підстав, що син, у період з 18.12.2018 року по 23.01.2019 року, знаходився на обстеженні у психіатричній лікарні м. Дніпро і вона була позбавлена можливості звернутися до суду з даним позовом в день виповнення сином повноліття, оскільки у неї на той час була відсутня довідка МСЕК.

Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу повнолітньому непрацездатному сину, який потребує матеріальної допомоги, однак самостійно не може повноцінно утримувати його, відповідач є працездатною особою, отримує пенсійні виплати, інших утриманців не має, та той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги, не надає, проти задоволення позову не заперечує, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який потребує матеріальної допомоги, на користь позивача в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, тобто з 04 лютого 2019 року, як того вимагає ч.1 ст. 191 СК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору при пред'явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 198 СК України, ст. ст. 4,10,12,13, 28,76,81, 141,247, 259, 263-265,268,273,274-277, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини -

задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ( паспорт АМ № 014073, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на користь ОСОБА_1, ( НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, Дніпропетровської, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 на утримання повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, який потребує матеріальної допомоги, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно і до повного одужання сина, починаючи стягнення з 04 лютого 2019 року.

Допустити рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ( паспорт АМ № 014073, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір на користь держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. С. Янжула