Єдиний унікальний номер 243/5967/15-ц Номер провадження 22-ц/804/49/19
Головуючий у 1-ій інстанції Алексєєнко І.П. Єдиний унікальний номер 243/5967/15-ц
Доповідач Папоян В.В.. Номер провадження 22-ц/804/49/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2015 року цивільну справу № 243/5967/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий у 1 інстанції суддя Алексєєнко І.П.),

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування якого зазначив, що за кредитним договором № SAMDN3833 від 15.10.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобов'язання не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 80 789 грн. 49 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 54958 грн. 86 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 21507 грн. 32 коп.; штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 3823 грн. 31 коп. (процентна складова). Просив стягнути на користь позивача вказану суму та розподілити судові витрати.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 80789 гривень 49 копійок: за кредитом 54958,86 гривень, за відсотками за користування кредитом - 21507,32 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 3823,31 гривень, та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд порушив його права, не повідомив належним чином про розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Вказує, що позивачем в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку, що є істотним порушенням договору. Суд також не застосував положення ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого строку позовної давності.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року до участі у справі було залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як правонаступників ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 15 жовтня 2008 року укладено договір № SAMDN3833 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до п.1.1. цього договору позичальнику були відкриті карткові рахунки та видана платіжна картка, тип - VISA PLATINUM, строк дії якої один рік та відкритий кредитний ліміт «Фінансовий» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних - на протязі перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості, з 31 дня виникнення заборгованості проценти сплачуються виходячи з базової ставки 2,2% в місяць виходячи з розрахунку 360 днів на рік.

Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Проценти за користування кредитним лімітом та комісії банку оплачуються щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте останнім порушено умови повернення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно наданого розрахунку загальна сума заборгованості за кредитом станом на 28.05.2015 року складає 80789,49 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 54958,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 21507,32 грн., штраф у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 3823, 31 грн. (процентна складова). На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У даному випадку з умов договору вбачається, що відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, строк дії якого відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки, наданої позивачем, за даним кредитним договором випускалося декілька кредитних карток, строк дії останньої з них - до кінця жовтня 2015 року. Таким чином, сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її як 01 листопада 2015 року.

З матеріалів справи убачається, що відсотки позивачем нараховувалися в межах строку дії картки, то вони підлягають стягненню в рамках періоду, зазначеного в розрахунку заборгованості, тобто по 28 травня 2015 року.

За таких обставин, вирішуючи питання в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості за основним зобов'язанням та відсотками суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, та позичальником порушуються зобов'язання за цим кредитним договором, та дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника заборгованості за основним зобов'язанням та відсотками.

Проте вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за відсотками, яка підлягає сплаті судом першої інстанції невірно було визначено суму заборгованості.

Згідно укладеного між сторонами договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, встановлена базова процентна ставка на місяць у розмірі 2,2 %, тобто 26,4% на рік.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що за період до 30.12.2014 року нарахування відсотків здійснювалось відповідно п.п.1.1, 1.3 договору - 0,01% річних - на протязі перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості, з 31 дня виникнення заборгованості - 2,2%, тобто 26,4% на рік. Починаючі з 30.12.2015 року нарахування відсотків позичальнику здійснювалось з розрахунку щомісячної процентна ставка 4,4 % на місяць, тобто 52,8 % на рік.

Згідно з п. 5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк,за виключенням випадків зміни кредитного ліміту, зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картковим рахунком. Якщо протягом 7 днів Банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Однак відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. (ч.3 ст. 1056-1)

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. (ч.4 ст. 1056-1)

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що боржником на час дії відсоткової ставки 52,80% погашення заборгованості не здійснювалося.

Тобто, при обчисленні заборгованості за процентами за користування кредитом у період з 30.12.2018 року по 28.05.2015 року необхідно виходити з процентної ставки за весь час користування кредитом 26,4% річних.

Отже, у спірний період заборгованість за відсотками становить: 54 898,24 грн. (поточна заборгованість за кредитом станом на 30.12.2014 року) х 26,4% х 360 х 1 = 40,26 грн.; 55 058,24 грн. (поточна заборгованість за кредитом з 31.12.2014 по 28.01.2015) х 26,4% х 360 х 29 = 1170,90 грн.; 55 055,29 (поточна заборгованість за кредитом з 29.01.2015 по 30.01.2015) х 26,4% х 360 х 2 = 80,75 грн.; 54 898,24 грн. (поточна заборгованість за кредитом з 31.01.2015 по 28.05.2015) х 26,4% х 360 х 118 = 4750,68 грн.; 157,05 грн. (прострочена заборгованість за кредитом з 31.01.2015 по 31.03.2015) х 26,4% х 360 х 60 = 6,90 грн.; 60,62 грн.(прострочена заборгованість за кредитом з 01.04.2015 по 28.05.2015) х 26,4% х 360 х 58 = 2,58 грн.

Таким чином, заборгованість за процентами з 30.12.2014 року по 28.05.2015 року загалом становить 6052,07 грн. Таким чином, разом із заборгованістю за процентами станом на 30.12.2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 9584,76 грн., загальна сума заборгованості по відсоткам становить 15636 грн. 83 коп.

Проте при задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами суд першої інстанції не врахував положення наведених правових норм та не перевірив розрахунок заборгованості, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Крім того,задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з боржника штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина), та 3823,31 грн. (процентна складова), які нараховані на підставі п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд першої інстанції не врахував, що штрафи за невиконання зобов'язань за кредитним договором позичальнику були нараховані при зверненні до суду у 2015 році, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів.

Проте згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно проживав у м.Словянськ Донецької області по вул. Гвардійська буд. 25. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Слов'янськ Донецької області, де апелянт був зареєстрований та постійно проживав, включене до цього переліку.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина), та 3823,31 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Водночас з урахуванням того, що по справі судом першої інстанції було ухвалено судове рішення у відсутність відповідача, якій не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, то апеляційний суд вважає за можливе розглянути заяву відповідача, викладену в апеляційній скарзі, щодо застосування строку позовної давності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік (ст. 258 ЦК України)

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Договором між сторонами встановлений обов'язок повернення грошових коштів та процентів періодичними щомісячними платежами які складаються з тіла кредиту та відсотків.

За таких умов, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сама така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, та у правовій позиції Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-2520цс15

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами. З довідки позивача убачається, що останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 19 травня 2014 року у розмірі 1000 грн., що також підтверджується випискою по рахунку, та саме з цього часу у позивача виникло право вимагати повернення грошових коштів як за основним зобов'язанням так і за відсотками.

З вимогою про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся у червні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

За таких обставин підстав для відмови у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності немає.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає зміні в частині стягнення відсотків та скасуванню в частині стягнення штрафу.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору у розмірі 705,95 грн. за подання позовної заяви та стягнути з позивача на користь відповідачів суму судового збору у розмірі 152,90 грн. за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача різницю у сплаті судового збору у розмірі 553,05 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2015 року в частині стягнення штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина), та 3823,31 грн. (процентна складова) скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина), та 3823,31 грн. (процентна складова) відмовити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2015 року в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та розподілу судових витрат змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN833 від 15.10.2008 року станом на 28.05.2015 року: 54 958 грн. 86 коп. за кредитом, 15636 грн. 83 коп. за відсотками за користування кредитом, а в загальній сумі 70 595 грн. (сімдесят тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 553 грн. 05 коп.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

А.В. Гапонов

О.В. Халаджи