Дата документу 27.03.2019 Справа № 333/2412/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2412/18 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А. В.
Провадження №22-ц/807/1351/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє позовних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу - Гармашов Георгій Михайлович, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання договору купівлі - продажу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності правочину. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 18.01.2016р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого вона продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Разом з тим, нотаріусом при посвідченні вказаного договору не було дотримано правил нотаріальних дій, а саме: не витребувано доказів щодо належності майна продавцю на праві особистої власності; не затребувана довідка про осіб, що зареєстровані в квартирі та мають право на користування.

Так, позивач зазначила, що спірна квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу між нею та ОСОБА_7, який помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 Разом з тим, оскаржуваний договір був укладений позивачем без встановлення кола всіх спадкоємців ОСОБА_7 та без оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, ОСОБА_7 мав інших спадкоємців. Також при укладенні договору нотаріусом не було встановлено, що в спірній квартирі з 2005р. проживала неповнолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Отже, на думку позивача, при посвідченні договору були порушенні норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та «Про охорону дитинства».

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що договір вчинений без врахування інтересів малолітньої дитини, позивач просила суд у відповідності до вимог ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18.01.2016 р. між сторонами у

справі, та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що при укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 сама надала всі необхідні для його посвідчення документи, а нотаріус перевірив всі відомості відносно квартири, та не встановив на їх підставі перешкод для посвідчення договору. Вважає, що в скарзі позивач фактично визнає, що малолітня онука не могла бути зареєстрована у квартирі, оскільки квартира була в заставі у банку.

У відзиві на скаргу ОСОБА_4 вказує, що доводи скарги є обґрунтованими, оскільки в дійсності малолітня ОСОБА_5 мала право користування цією квартирою, а тому договір є таким, що порушує права неповнолітньої особи, і тому потребує погодження його укладення з органом опіки та піклування, чого не було зроблено. Також не враховано нотаріусом права спадкоємців після померлого співвласника квартири ОСОБА_7.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_4, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_3 і його представника, які просили залишити без змін рішення суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2016р. між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_3 як покупецем укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого (п. 1 договору) продавець продає та зобов'язується передати у власність покупця, а покупець купує та зобов'язується прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1, та сплатити за неї визначену у цьому договорі грошову суму. Житлова площа квартири складає 41,8 кв. м, загальна площа - 58,13 кв. м (п. 3 договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартиру продано за 147 295 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору і будь-яких матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру, до покупця не має.

Пунктом 14 вказаного договору продавець засвідчив, що зазначена квартира до цього договору нікому не продана, не подарована, не обмінена, не заставлена, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, в найм не здана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, в тому числі права користування, як у межах, так і за межами України, не має.

Згідно з п. 15 договору купівлі-продажу зміст ст. 12 Закону України «Про основи цільного захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005р. сторонам роз'яснено. Продавець стверджує, що вчинення цього договору не суперечить правам та інтересам малолітніх та/або неповнолітніх дітей, недієздатних та/або обмежено дієздатних осіб. Малолітні та/або неповнолітні діти, недієздатні та/або обмежено дієздатні особи не мають права користування відчужуваною квартирою, про що доведено до відома покупця. Зміст законодавства щодо прав дітей, членів сім'ї продавця на проживання та на те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи потрібна попередня згода органів опіки та піклування, та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди продавцю нотаріусом роз'яснено.

За умовами п. 16 договору купівлі-продажу, продавець довів до відома покупця, покупець взяв до уваги, що продавець вдова з 27.07.2014р., відчужувана за даним договором квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та є його особистою приватною власністю, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у т.ч. відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 Сімейного кодексу немає.

Пунктом 17 договору купівлі-продажу визначено, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору сторонам нотаріусом роз'яснено. Сторони підтверджують, що ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають, цей договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди, продаж здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального, так і фізичного.

Цей договір вважається укладеним з дня його нотаріального посвідчення (п. 22 договору купівлі-продажу).

Вбачається, що наведений вище договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 97.

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 97, з підстав порушенням нотаріусом вимог щодо вчинення нотаріальних дій відносно вимог до договору купівлі-продажу: не було враховано, що квартира є спільною сумісною власністю як придбана під час зареєстрованого шлюбу; є спадкоємці після смерті її чоловіка ОСОБА_7 порушені житлові права неповнолітньої ОСОБА_5, яка мешкала на час укладення договору в цій квартирі; не було отримано довідки житлового органу нотаріусом та згоди на відчуження квартири з боку органу опіки та піклування.

Дослідивши вказані ствердження позивача на підставі витребуваних від нотаріуса документів, які мались у нотаріуса під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, а також документи, надані позивачем, суд визнав, що порушень при укладенні договору не відбулось, оскільки витребуваний нотаріусом пакет документів надавав можливість посвідчити укладений між сторонами договір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає на помилковості цих висновків суду, які, на її думку, не відповідають матеріалам справи.

Дослідивши доводи скарги в частині того, що квартира є спадщиною, яку прийняли спадкоємці, на що не звернув уваги нотаріус, колегія встановила наступне.

Згідно з п. 2 договору купівлі-продажу від 18 січня 2016р., відчужувана квартира АДРЕСА_1 належить продавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусам Запорізького міського нотаріального округу 15.03.2005р. за р. № 1348.

В пункті 16 договору нотаріусом зазначено, що продавець ОСОБА_2 є вдовою з ІНФОРМАЦІЯ_4, але відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та є її особистою власністю, і продавець запевнила, що осіб, як б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру немає.

Що стосується прав неповнолітніх дітей на квартиру, то сама продавець зазначала,

що вчинення цього договору не суперечить правам та інтересам малолітніх та/або непов-

нолітніх дітей, які не мають права користування цією квартирою, про що нотаріусом саме

зазначено в пункті 12 договору.

Отже, сама ОСОБА_2 надавала нотаріусу інформацію, що квартира не є спільним майном подружжя, на неї не можуть претендувати будь-які треті особи та права користування нею не мається у малолітніх та/або неповнолітніх осіб.

Та вказані нею вище зазначені відомості цілком підтверджувались отриманими нотаріусом документами.

ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 02.09.1995р. ( а.с. 18).

Матеріалами справи підтверджується, що спірна квартира придбавалась ОСОБА_2 у вказаному шлюбі та за кредитні кошти, була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2, якою була передана в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБнак» ( а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер ( а.с. 19).

Кредитні кошти були виплачені вже після смерті чоловіка, у зв»язку з чим іпотека була припинена та квартира звільнена з-під обтяження, про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 09.06.2015р. про погашення запису про обтяження ( а.с. 33).

За життя чоловік ОСОБА_2 не ставив питання про поділ квартири, визначення його частки у квартирі. Після його смерті дочка ОСОБА_4 питання з приводу спадкування будь-якої частки батька у квартирі не підіймала, до нотаріуса з цього приводу не зверталась, позов до матері ОСОБА_2 щодо належної їй частки у квартирі в порядку спадкування після смерті батька не пред»являла, хоча з часу смерті батька пройшло 2 роки до моменту відчуження квартири матір»ю, про що ОСОБА_4 було достеменно відомо.

Не вчиняла таких дій ОСОБА_4 и до теперішнього часу, тобто протягом 5 років після смерті батька, а тому посилання ОСОБА_2 про порушення прав спадкоємців не заслуговують на увагу. Крім того, ОСОБА_4 навіть рішення суду у цій справі у зв»язку з порушенням таких її прав не оскаржила.

Що стосується прав ОСОБА_2 як спадкоємця чоловіка ОСОБА_7, то вони не є порушеними, оскільки як з часу придбавання і до часу її відчуження квартира була зареєстрована за нею як за одноосібним власником. Тому ставити питання про спадкування будь-якої належної частки чоловіка було для неї недоцільним.

Крім того, сама ОСОБА_2 особистою заявою нотаріусу підтверджувала, що відчужувана нею спірна квартира не є спільним сумісним майном подружжя та є її особистою приватною власністю ( а.с. 46).

Відтак, нотаріусом під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири не було порушено прав ніяких спадкоємців ОСОБА_7

Щодо порушення житлових прав неповнолітньої доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка, як наполягає апелянт, мала право користування спірною квартирою на час її продажу, то за матеріалами справи такі обставини не підтверджені.

Встановлено, що на час продажу спірної квартири ОСОБА_5 виповнилось 13 років.

Позивач до позовної заяви долучила Акт від 09.11.2015р. про проживання громадян, складений комісією ЦОА за адресою місцезнаходження спірної квартир, в якому надано інформацію про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані у цій квартирі, а у період з 03.10.2002р. та станом на день складання цього акту - 09.11.2015р. у квартирі проживала ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 17).

Але квартира придбана лише 15.03.2005р., тому ОСОБА_5 не могла проживати в ній з дня свого народження 03.10.2002р. Тому ОСОБА_5 набула право користування тим житлом, у якому проживала з дня свого народження.

А факт проживання у квартирі ОСОБА_5 встановлено вище вказаним актом тільки у певному періоді до 09.11.2015р., але не на час продажу квартири - 18.01.2016р.

Особисто ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 вселилась в квартиру лише після розлучення її доньки ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_10 01.12.2005р., але на цей час квартира перебувала в іпотеці банку, а тому без згоди банку зареєструвати онуку було неможливо через обтяження квартири іпотекою банку.

Отже, сама ОСОБА_2 цим ствердженням визнає, що реєстрації ОСОБА_5 в спірній квартирі не було, а її вселення відбулось без згоди банку.

Також, доводи про неможливість здійснення реєстрації дитини спростовуються відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, з якого вбачається, що обтяження квартири іпотекою припинено з червня 2015р., тобто за 7 місяців до продажу квартири.

Тому перешкод для реєстрації дитини у спірній квартирі не було вже з 09.06.2015р.

Також ані позивач, ані третя особа не надали відомостей з місця проживання батька ОСОБА_5, що там не було зареєстровано неповнолітню ОСОБА_5

На таке питання, а також на питання, яке місце реєстрації зазначено на теперішній час у паспорті ОСОБА_5, не зміг надати відповідь представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду.

Також вбачається, що ОСОБА_4 07.06.2017р. зверталась з позовом до суду в інтересах ОСОБА_12 про визнання недійсним цього ж договору купівлі-продажу квартири, але 21.11.2017р. відмовилась від позову, у зв»язку з чим провадження у справі за її позовом було закрито. В заяві про відмову від позову ОСОБА_4 вказувала, що втратила інтерес до справи ( а.с. 121).

А отже, законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 не визнала порушеними права дитини цим договором.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України її слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: