Дата документу 11.01.2019 Справа № 333/3542/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3542/18Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О. Повний текст рішення складено 02.11.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/610/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання матері

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому на підставі ст. ст. 172, 202, 205 СК України просила стягнути з відповідача аліменти на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів (заробітку).

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй 44 роки, вона доглядає за своїм чоловіком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом 1 групи по зору безстроково, потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК АВ №0677431. Оскільки, вона здійснює цілодобовий догляд за своїм чоловіком, то не має можливості працювати, не може виконувати роботу, яка б забезпечували їй достатній дохід для існування. Вона перебуває на обліку в УТСЗН по Олександрівському району та отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює та здійснює догляд за інвалідом 1 групи. Розмір компенсаційних виплат становить 29,60 грн. на місяць, що є недостатнім. Дохід чоловіка також складається з соціальних виплат та складає 2876,40 грн. на місяць. На теперішній час вона має проблеми зі здоровям, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її сином, останньому виповнилось 22 роки, наскільки їй відомо, він працює, має змогу допомагати їй.

Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито (а.с. 26).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року (а.с. 63-64) позов Галаш - ОСОБА_6 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 66-69) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 71).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 19 листопада 2018 року (а.с. 72), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.76).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі, керувався .ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі, відсутності правових підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матірю відповідача у цій справі - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4-7).

Позивач перебуває у зареєстрованому 06.07.2016 року шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.11).

ОСОБА_5 є інвалідом 1 групи по зору безстроково, що підтверджується посвідченням ААГ №032811, довідкою до акту огляду МСЕК АВ №0677431 від 27.10.2016 року (а.с.9-10).

Відповідно до довідки УПЗтН ЗМР по Олександрівському району від 13.06.2018 р. ОСОБА_5 отримує соціальні виплати в сумі 2876,40 грн. на місяць (а.с.12).

Позивач перебуває на обліку в УТСЗН по Олександрівському району та отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює та здійснює догляд за інвалідом 1 групи. Розмір компенсаційних виплат становить 29,60 грн. на місяць (а.с. 14).

В силу вимог ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідному порядку.

Згідно із ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що право на утримання від сина (відповідача у цій справі) мати (позивач у цій справі) могла мати лише за умови, якщо вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

Так, в силу вимог закону непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

Проте, як було правильно встановлено судом першої інстанції у цій справі, позивач не досягла пенсійного віку та не є інвалідом I, II чи III групи, тобто вона не вважається непрацездатною особою, звідси, право на отримання аліментів від повнолітнього сина в неї не виникло.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку у цій справі про те, що підстав для застосування вимог ст. ст. 202, 205 СК України у цій справі у суду не має і правильно відмовив у задоволенні позову позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування сторін у цій справі та зокрема позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_4 ОСОБА_6 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем та представником останньої апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги в особі представника на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що позивач в сила вимог закону була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8