КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/4303/18

провадження № 22-ц/824/1070/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрпошта»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року у складі судді Фролової І.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання правовідносин припиненими, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву про визнання правовідносин припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді директора Хмельницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та був звільнений з 10 жовтня 2016 року відповідно до наказу №582к від 07 жовтня 2016 року.

Зазначав, що 17 червня 2016 року між позивачем та Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», було укладено Договір довгострокової безвідсоткової позики №04-208, за умовами якого позивачеві було надано у власність грошові кошти у розмірі 2 000 000,00 грн. для придбання житла, а позичальник зобов'язався використати цю позику за цільовим призначенням та повернути її у строк та в порядку, що визначені договором. На вказані кошти позивач придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання пунктів 4.1 та 4.2 договору між сторонами було укладено іпотечний договір від 04 серпня 2016 року, предметом якого є майнові права на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказував, що 06 листопада 2017 року позивач повернув залишок позики в розмірі 1 822 211, 52 грн., а відтак, борг за договором було погашено у повному обсязі.

Посилався на те, що договір іпотеки є припиненим, оскільки припинилося основне зобов'язання за договором позики.

Враховуючи викладене, просив визнати припиненим іпотечний договір, укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрпошта», посвідчений 04 серпня 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І., предметом іпотеки якого є майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинити обтяження за цим іпотечним договором, зареєстроване в реєстрі за №1145.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, 10 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

Уважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, при недоведеності обставин та невідповідності висновків, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що борг за договором позики позивач повернув у повному обсязі, на підтвердження чого головний бухгалтер Хмельницької дирекції ПАТ «Укрпошта» видав довідку від 07 листопада 2017 року.

Окрім того, зазначає, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року у справі №127/16118/17 скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних та встановлено факт виконання позивачем своїх зобов'язань перед ПАТ «Укрпошта».

Уважає, що оскільки зобов'язання за іпотечним договором є припиненими, отже припиняються і заходи, спрямовані на забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем та має бути припинена заборона на утримання під обтяженням іпотечного майна.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, 30 листопада 2018 року директор Хмельницької дирекції ПАТ «Укрпошта» надіслав на адресу суду відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що довідка ПАТ «Укрпошта» в особі Хмельницької дирекції від 07 листопада 2017 року не свідчить про погашення позики ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки з останньої вбачається лише, що позивачем станом на 07 листопада 2017 року повернено кошти в сумі 2 000 000 грн. Також суд виходив з того, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року у справі за позовом ПАТ «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не встановлено виконання боргових зобов'язань ОСОБА_1 у повному обсязі, окрім того, вищевказана постанова оскаржена до Верховного Суду.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 17 червня 2016 року між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», та ОСОБА_1 укладено Договір безвідсоткової довгострокової позики № 04-208, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача безвідсоткову позику у розмірі 2 000 000 гривень на придбання житла, з кінцевим строком повернення до 17 червня 2031 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав №38-М-37-3 від 24 червня 2016 року ОСОБА_1 на виконання умов договору позики придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1 за 2 000 000 гривень.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади Директора Хмельницької дирекції УДППЗ «Укрпошта» у відповідності до п.1 статті 36 КЗпП згідно з Наказом УДППЗ «Укрпошта» № 582 к від 07 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З укладенням Договору позики позивач зобов'язався повернути позику у строк та в порядку, визначеному Договором позики.

Разом з тим, згідно п.3.2. позичальник зобов'язується використати позику виключно за цільовим призначенням (для придбання квартири або будинку) і повернути її у строк та в порядку, визначеному Договором.

Відповідно до п.3.3. Договору позики, позичальник зобов'язаний підтвердити цільове використання отриманої позики шляхом надання не пізніше двох місяців нотаріально засвідчених копій документів, що засвідчують придбання житла (квартири, будинку): правовстановлювальних документів згідно чинного законодавства.

Пунктом 5.1 Договору позики встановлено порядок повернення позики, відповідно до якого позичальник повертає позику позикодавцю щомісяця рівними частками згідно графіку повернення позики шляхом здійснення позикодавцем утримань із заробітної плати позичальника за його заявою, та/або шляхом внесення грошових коштів у касу позикодавця.

Відповідно до графіку повернення позики до договору № 04-208 від 17 червня 2016 року позичальник повинен сплачувати по 11 111,12 грн. щомісячно, з липня 2016 року по червень 2031 року.

Згідно пункту 5.4 договору позики ОСОБА_1 мав право достроково виконати зобов'язання по поверненню позики.

В матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордера №2300 від 06 листопада 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатив Хмельницькій дирекції ПАТ «Укрпошта» 1 822 211,52 гривень, а також довідка, яка була видана позивачем, де вказано що станом на 07 листопада 2017 року кошти за договором позики в сумі 2 000 000 гривень повернуто.

Окрім того, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним договором позики 04 серпня 2016 року між УДППЗ «Укрпошта» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач забезпечив викладені в договорі позики зобов'язання майновими правами на квартиру АДРЕСА_1.

За умовами п.п.2.1.5 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право задовольнити вимоги, що випливають з Договору позики на момент фактичного задоволення, включаючи неустойку, пеню, витрати, пред'явлені з вимогою за основним зобов'язанням і збитки завдані порушенням умов Договору позики.

Згідно п.п.2.1.11 Іпотечного договору від 04 серпня 2016 року, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання в тому числі у разі невиконання та/або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору позики.

У відповідності до п.5.1 Іпотечного договору від 04 серпня 2016 року, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору позики та/або порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань Іпотекодавцем

Як вказано у п.5.5. Договору позики, розірвання трудового договору між позичальником і позикодавцем є підставою для дострокового припинення Договору позики.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрпошта» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Укрпошта» заборгованість за договором позики №04-208 від 17 червня 2016 року у сумі 560 138,27 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрпошта» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Так, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року встановлено, що кошти за період з липня 2016 року по вересень 2016 року включно були стягнуті з заробітної плати відповідача ОСОБА_1 відповідно до п.5.1 договору позики та графіка повернення коштів, що, зокрема, підтверджується й довідкою Хмельницької дирекції ПАТ «Укрпошта» №1496 від 07.11.2017 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 станом на 07 листопада 2017 року повернув 2 000 000 грн. за договором позики №04-208 від 17 червня 2016 року.

У вказаній вище постанові апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 сплачував кошти у встановленому порядку повернення позики та у встановлений строк шляхом утримання позивачем коштів із заробітної плати відповідача, а після звільнення ОСОБА_1 - шляхом внесення грошових коштів на рахунок позивача, після чого відповідач скористався своїм правом на дострокове повернення коштів та сплатив суму заборгованості у повному обсязі, а тому підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від заборгованості за договором позики або за пенею відсутні.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Стаття 12 ЗУ «Про іпотеку» регламентує, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку» ).

Таким чином, вказані обставини справи були предметом розгляду та встановлені судами першої і апеляційної інстанції при вирішенні справи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

Згідно статті 18 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частини друга статті 223 ЦПК України (2004 року).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постановах: від 26 листопада 2014 року № 6-75цс14, від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15, від 6 липня 2016 року № 6-1199цс16, а також аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 756/11318/15-ц (провадження № 61-4859св18).

Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що такі обставини встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про припинення правовідносин за іпотечним договором, керувався зокрема тим, що Апеляційний суд Вінницької області у постанові від 29 травня 2018 року дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, ураховуючи, що повідомлення про дострокове повернення позики ОСОБА_1 не отримувалось, а також тим, що вказану постанову оскаржено у касаційному порядку до Верховного суду.

Разом з тим, статтею 384 ЦПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, постанова Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року набрала законної сили в день її проголошення, наразі Верховним Судом не скасована, отже є чинною, а тому висновки, яких дійшов суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про стягнення заборгованості у справі між сторонами, які є учасниками даної справи, не спростовані, вважаються встановленими і є обов'язковими.

Окрім того, ПАТ «Укрпошта» скористалося своїм правом на звернення в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За результатами розгляду вказаної справи 19 жовтня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, яке постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року залишено без змін.

Отже, ураховуючи вищевикладене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою обставини, встановлені постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року, за якими ОСОБА_1 кошти за договором позики були сплачені у визначений цим договором строк та у повному обсязі, у зв'язку з чим наявні підстави і для припинення правовідносин за іпотечним договором, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, яке, як встановлено судом, ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов'язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги, належним чином не дослідив подані сторонами докази, а також дав невірну оцінку фактам, які є обов'язковими для суду, оскільки встановлені постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2018 року, яка набрала законної сили та наразі не скасована Верховним Судом, у зв'язку з цим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПАТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 704,80 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,21 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання правовідносин припиненими- задовольнити.

Визнати припиненим іпотечний договір від 04 серпня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1144, укладений між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» та ОСОБА_1, предметом іпотеки якого є майнові права на квартиру, АДРЕСА_1, та який посвідчений 04 серпня 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком Володимиром Івановичем і припинити обтяження за цим іпотечним договором, яке зареєстроване за номером № 1145.

Стягнути зПублічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 762,01 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай