Справа № 447/1835/18 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/1316/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Павліва В.Р. від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна про захист права власності та визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №447/1835/18, задоволено.Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 35902273; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає, що ухвала винесена з грубим порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову. Зазначає, що невідомим позивачем не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України та не було зазначено в заяві жодних причин у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема арешту на житловий будинок без накладення арешту на інші господарські споруди та на земельну ділянку. Також, вказує на те, що судом не було зазначено жодних обставин, що підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В судове засідання окрім представника позивача решта учасників (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про забезпечення позову, позовної зави, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч. 2 ст. 149 ЦПК України та задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з того, що у підтвердження того, що між сторонами виник спір заявник надала інформацію з ДРРПНМ від 05.07.2018 №129814441, згідно з якою житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 . Водночас до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.01.2012, згідно з яким власником спірного житлового будинку є ОСОБА_1 та інформацію з РПВНМ від 05.07.2018 №129818149, згідно з якою житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 . У підтвердження наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, заявник наводить те, що будинок, який є її єдиним житлом і в якому вона постійно проживає вже вибув з її володіння поза її волею, а отже просить суд запобігти відчуженню зазначеного будинку третім особам. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як допред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, що надійшла на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_1 заявлено позов до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, у якому така просила визнати недійсним договір дарування №558 від 13.06.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 78,3 кв.м., житлова площа 29,1 кв.м.

Крім цього, позивачка ОСОБА_4 ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначила таке. Заявнику належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно з даними ДРРПНМ зазначений будинок належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 13.06.2018. Однак, заявник будинок не відчужувала, тому подала позовну заяву про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності. Оскільки право власності заявника на спірний житловий будинок перейшло до іншої особи поза її волею заявник просить вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний будинок. Оскільки накладення арешту на будинок не може завдати ОСОБА_3 збитків просила не вживати заходів зустрічного забезпечення позову.

Із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, вбачається, що станом на час розгляду заяви про забезпечення, між сторонами дійсно виник спір, що стосується житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належать відповідачці. Так, позивачка посилалась на те, що незважаючи на наявність у неї правовстановлюючих документів на спірне майно без її волі та відома право власності на таке було зареєстроване за відповідачкою.

Також, до позовної заяви було додано позивачкою та її представницею ряд матеріалів, що свідчили про потенційну загрозу відчуження спірного майна відповідачкою, зокрема, наявні у позивачки і відповідачки оригінали правовстановлюючих документів на спірний об`єкт нерухомості.

Захід, що вжитий судом стосується та співмірний позовним вимогам та забезпечує виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки унеможливлює, зокрема, відчуження виключно спірного майна (предмету спору) та вчинення будь-яких інших дій з цим майном.

Крім цього, невжиття такого заходу слід вважати ставило б під загрозу можливість виконання потенційного рішення суду про задоволення позову: оскільки спірне майно може бути відчуженим, зважаючи на перебування такого спору у суді; також є загроза того, що спірне майно може бути видозмінене або іншим чином реконструйоване, переобладнане тощо, що знову ж може утруднити чи зробити неможливим виконання потенційно можливого рішення про задоволення позову.

Крім цього, позивачка у апеляційній скарзі жодним чином не вказує про те, які саме її права чи законні інтереси порушені оскаржуваною ухвалою, зважаючи, також, і на подання саме нею заяви про забезпечення позову..

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.

Також, слід зазначити і про те, що заінтересована особа в тому числі і позивачка не позбавлена права на подання заяви до суду про скасування заходів забезпечення позову, зважаючи на постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду ухвалою суду від 22.01.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра