КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/412/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/1626/2018

28 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко ОлениЛеонідівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

22 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.03.2015 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http: //privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 28.02.2018 року на загальну суму 16 030,51 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 299,85 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 11 191,11 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3 300,00 грн., а також штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 739,55 грн. (процентна складова), просив стягнути з відповідача на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджено письмові докази та дійсні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення суду є необґрунтованим та незаконним. Зазначала, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви від 26.03.2015 року, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток, Умови та правила надання банківських послуг, натомість відповідачем заперечення проти позову банку не подавались, розмір обчисленої позивачем заборгованості не спростовано, факт укладення та отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, тарифами банку не заперечувався, а тому рішення суду першої інстанції щодо не укладення договору ґрунтується на припущеннях.

Вказувала на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, так як суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином свою згоду на них. Підписуючи анкету-заяву від 26.03.2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формую договору та його умовами.

З огляду на зазначене, вважала, що позивачем доведено укладення між сторонами кредитного договору та невиконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Також зазначала, що відповідачем не доведено відсутність у нього заборгованості за договором та, відповідно, виконання ним умов договору належним чином, а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Штронда Антон Михайлович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №б/н про надання останньому кредиту в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 26 березня 2015 року, станом на 28 лютого 2018 року у ОСОБА_4 перед банком утворилась заборгованість за кредитом , що становить 16 030,51 грн., з яких: тіло кредиту - 299,85 грн., відсотки за користування кредитом - 11 191,11 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3 300,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 739,55 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та безпідставно послався в заяві на досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, так як на наданих банком до суду Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній підпис відповідача. При відсутності домовленості щодо розміру процентів, які відповідач повинен сплачувати банку за користування кредитними коштами, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ і становить суму 162,02 грн. З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було внесено на погашення платежів по кредиту 700, 00 грн. і їх слід зарахувати, як такі, що сплачені на погашення суми тіла кредиту в розмірі 299,85 грн. та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 162,02 грн., а тому заборгованість відповідача перед банком погашена у повному обсязі, отже відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві позивач АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.03.2015 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_4 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копія паспорта відповідача (а.с. 4-31).

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_4 дійсно приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, надані позивачем докази не підтверджують факту отримання відповідачем кредиту у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та наявність у відповідача зазначеної банком заборгованості, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 26.03.2015 року містить лише анкетні дані ОСОБА_4, його контактну інформацію. Заява не містить даних про те, яку саме картку було видано банком відповідачу, її вид, строк дії та умови кредитування.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Відсутні у справі докази щодо строку дії кредитної картки (строку дії договору). Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку.

Враховуючи встановлені обставини у справі, надані докази, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження отримання відповідачем платіжної картки, її виду, строку її дії та наявності у нього заборгованості за договором б/н від 26.03.2015 року у розмірі 16 030,51 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надані докази того, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, колегія суддів відхиляє, оскільки надана позивачем на підтвердження укладення кредитного договору анкета-заява від 26.03.2015 рокупро приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить даних про те, яку платіжну картку відповідач отримав, її вид, строк дії та на яких умовах, так як вона містить лише анкетні дані ОСОБА_4, його контактну інформацію.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач у анкеті-заяві висловив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що ця заява, разом з Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, правильність висновків суду щодо недоведеності позовних вимог належними доказами не спростовують, так як підписана відповідачем анкета - заява не містить даних про те, яку саме картку було видано банком відповідачу, її вид, строк дії та умови кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов"язкових платежів, колегія суддів вважає безпідставними, так як факт сплати грошових коштів в сумі 700 ,00 грн. підтверджується лише наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 28.02.2018 року, який не підписаний уповноваженою особою банку та не завірений печаткою, докази того, яку саме кредитну картку було видано відповідачу, який строк її дії, позивачем суду не надано, що позбавляє суд можливості перевірити правильність та обгрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які останній зазначає в позові та апеляційній скарзі, а саме, що ОСОБА_4 згідно заяви від 26.03.2015 року отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та у нього існує заборгованість по вказаному кредиту у розмірі 16 030,51 грн..

Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та жодними іншими документами не підтверджені.

Суд першої інстанції не встановив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, не встановив дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин та не застосував норми матеріального права, якими вони регулюються.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав їх недоведеності .

Керуючись ст.ст. 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 263, 76, 77, 78, 81, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2019 року

Головуючий: Судді: