Провадження № 6/760/4/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

заявника - Григорян О.Г.

представника стягувача - ОСОБА_2

представника боржника - ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_4. без вилучення паспортного документу до повного виконання рішень суду.

Посилається на те, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №53196402 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року по справі №757/2129/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації за 1/2 частину у спільному майні, що складає 11 153 421, 02 гр., та судові витрати в розмірі 3 441, 00 гр.

Зазначає, що станом на 06 грудня 2018 року рішення не виконано, боржник ухиляється від його виконання, на виклики державного виконавця не з»являється.

Виходячи з цього, просить задовольнити подання.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримав.

Представник стягувача в судовому засіданні також підтримав подання та просив його задовольнити.

Представник боржника в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, посилаючись на те, що за останній час це вже друге подання державного виконавця, яким він просить обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року у поданні державного виконавця було відмовлено, та в зазначеній ухвалі суду вже була надана оцінка доказам, наданим державним виконавцем з приводу даного питання.

Крім того, у Шевченківському та Печерському районних судах м. Києва розглядаються справи, які напряму пов'язані з виконанням судового рішення, зокрема про визнання виконавчого листа №757/2129/14-ц таким, що не підлягає виконанню частково.

Обставини справи та хід виконавчого провадження державним виконавцем викладені в поданні хаотично, не послідовно та частково не відповідають матеріалам справи.

Державним виконавцем, на його думку, не наведено жодного доводу і не зазначено про жодний доказ, яким може бути підтверджено ухилення боржника від виконання судового рішення та покладених на нього обов'язків під час виконання рішення суду.

Крім того, в судовому засіданні представник боржника зазначив, що у боржника відсутні вільні кошти для погашення боргу, так як наявні у нього кошти знаходяться в обороті, вкладені в підприємство, власником якого він є.

Звернув увагу суду на те, що, не дивлячись на виявлене державним виконавцем належне боржнику майно та кошти, стягнення на нього звернуто не було.

Виходячи з цього, вважає, що у державного виконавця є можливості для виконання рішення суду без вжиття заходів, направлених на обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Виходячи з цього, просить відмовити в задоволенні подання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладено на Державну виконавчу службу, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавцеь має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 27 грудня 2016 року знаходиться виконавче провадження №53196402 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року по справі №757/2129/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації за 1/2 частину у спільному майні, що складає 11 153 421, 02 гр. та судові витрати в розмірі 3 441, 00 гр.

/ а.с. 5 - 6 /

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що рішення суду боржником у добровільному порядку не виконано.

Державний виконавець у судовому засіданні зазначила і це підтверджується матеріалами справи, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, з»являвся до державного виконавця, представники боржника знайомилися з матеріалами виконавчого провадження, отримували процесуальні рішення виконавця, тобто боржник володіє інформацією про наявність виконавчого провадження і свій обов»язок перед стягувачем, однак від виконання рішення суду ухиляється, контактів з виконавцем уникає.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з даною нормою закону та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З даної норми закону випливає, що таке обмеження може мати місце лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем були направлені запити до Регіонального сервісного центру Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку м. Києва, Державної інспекції сільського господарства в м. Києві, Головного управління держгеокадастру у м. Києві, Головного управління Держпраці у Київській області, Пенсійного фонду України.

З відповідей на зазначені запити вбачається, що:

- за боржником транспортні засоби не зареєстровано;

- земельних ділянок за боржником у м. Києві не реєструвалось;

- боржник, серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів, не значиться;

- з відповіді ПФУ вбачається, що станом на червень 2018 року боржник працює в ТОВ «Система» та є засновником ТОВ «Ютекс Україна».

/ а.с. 33 - 34; 38 - 39; 64 - 65 /

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №79455950 від 02 лютого 2017 року за боржником зареєстровано:

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_11

-земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12

-гараж АДРЕСА_8;

-квартира АДРЕСА_1;

-квартира АДРЕСА_9 за тією ж адресою;

-квартира АДРЕСА_3;

-квартира АДРЕСА_4;

-боржник має відкриті рахунки у АБ «Південний» та АТ АБ «Приватбанк»;

/ а.с. 14 - 31; 83 - 85; 108 -121; 123 - 126 /

Постановами державного виконавця були накладені арешти на майно боржника, корпоративні права та кошти боржника.

/ а.с. 6; 68 - 69; 144 /

Виконавець у судовому засіданні зазначила, що на її вимоги та виклики на прийом боржник не реагує, а на рахунках, на які накладено арешт, знаходилися мізерні суми, на які було звернуто стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач зверталася до головного державного виконавця з заявою, в якій зазначала, що боржник змінив адресу з: АДРЕСА_5 на АДРЕСА_6, оскільки саме така адреса була ним зазначена у касаційній скарзі.

Також зазначила адресу місця роботи боржника: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 37/1, корпус 5, офіс 53.

В подальшому виклики боржнику виконавцем направлялися за адресою: АДРЕСА_6, однак боржник на зазначені виклики також не реагував.

Про обізнаність боржника про наявність відносно нього виконавчого провадження свідчать матеріали подання, заяви боржника та його представника протягом усього періоду здійснення виконавчого провадження, а також дії боржника щодо оскарження рішення суду та в подальшому визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

/ а.с. 70 - 71 /

Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В розумінні вимог даного закону ухиленням від виконання зобов»язання, покладеного на боржника рішенням суду, є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

З приведеного вище вбачається, що дії боржника в виконавчому провадженні свідчать про те, що він ухиляється від виконання рішення суду і такі його дії є свідомими.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов»язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід»ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов»язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Суд враховує, що з точки зору ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В той же час, суд враховує також і те, що відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини, встановлений рішення суду обов»язок боржника, тривалість виконавчого провадження, суд вважає, що такі заходи не можуть свідчити про обмеження прав боржника, оскільки як він, так і стягувач є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість подання та його задоволення.

Суд не приймає до уваги заперечення представника боржника в судовому засіданні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження виявлено майно боржника, на яке накладено арешт.

В той же час, державний виконавець у судовому засіданні зазначила, що сам факт наявності такого майна не дає можливості звернути стягнення на нього, оскільки для його реалізації потрібні правовстановлюючі документи, яких, уникаючи контактів з державним виконавцем, боржник не надає.

Даних обставин представник боржника в судовому засіданні не заперечував, а , з урахуванням цього, свого бачення про можливість виконання рішення суду шляхом реалізації виявленого майна, не висловив, як і не довів зацікавленості боржника в його реалізації з метою виконання рішення суду та доведеності перед судом відсутності в його діях намірів, направлених на ухилення від виконання рішення суду.

З урахування цього, суд вважає, що ненадання правовстановлюючих документів на належне боржнику майно, з урахуванням обізнаності про його виявлення та арешту, з точки зору суду є також додатковим свідченням ухилення боржника від виконання рішення суду та свідомості дій, направлених на його невиконання, та наявності підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 2,10, 12,18, 441 ЦПК України, ст.ст.1, 18 Закону України « Про виконавче провадження», ст. ст.6 - 8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд

У Х В А Л И В :

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_7,місце проживання: АДРЕСА_10, ІН НОМЕР_1, в праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов»язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року про стягнення боргу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 09 січня 2019 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва