Справа № 161/3768/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/789/19 Категорія: 29 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку письмового (спрощеного) позовного провадження без повідомлення учасників справи місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25 жовтня 2011 року між сторонами було укладено договорів № б/н, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач вказує, що оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, у неї утворилася заборгованість, яка станом на 04 березня 2018 року становить 37615,06 гривень, з яких: 14164, 05 грн - тіло кредиту; 4937,03 грн - нарахованих відсотків за користуванням кредитом; 16246,60 грн - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина), 1767,38 грн (процентна складова).

З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, покликаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку, оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконала, допустила заборгованість, а тому має нести відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань. Банк не несе відповідальність за завдану відповідачу майнову шкоду внаслідок викрадення її кредитних коштів, тобто за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту звернення власника картки в банк та її блокування, і за всі операції , які не супроводжуються авторизацією до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою. Вказує, що відповідач порушила пункт кредитного договору щодо негайного повідомлення банку протягом 15 хв. про зняття готівки з належних їй карт.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повному обсязі.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком не було доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 25 жовтня 2011 року, згідно з якою набула право на отримання кредиту у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

26 січня 2017 року приблизно о 18 год. 49 хв. невстановлені особи з автомобіля марки «HyndaiTucson», яким користувалась відповідач, та який знаходився поблизу дитячого садка № 21 в м. Луцьку, таємно викрали жіночу сумку, належну ОСОБА_1 , в якій знаходився її мобільний телефон «PrestigioMultiphone», грошові кошти в сумі 200 грн, 100 доларів США та документи, чим спричинили відповідачу матеріальної шкоди.

Даний факт підтверджено зверненням відповідача у той же день до ЛВП ГУНП у Волинській області із заявою про крадіжку, яка була прийнята та зареєстрована в ЄРДР під реєстраційним №0000391 за ст.185 ч.1 КК України.

В пункті 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Як встановлено судом, про вказану обставину ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «Приватбанк», зателефонувавши до сервісного центру з метою блокування картки, однак від оператора колл-центру дізналась про зняття готівки з картки в банкоматі міста на загальну суму 15037 грн., що підтверджено відповідними довідками-виписками банку від 30.01.2017 р.

Крім того, 28.01.2017 р. відповідач зверталась із заявою до керівника головного відділення АТ КБ «ПриватБанк», в якій повідомила, що 26.01.2017 року, близько 18 год. відносно неї було здійснено крадіжку шляхом розбиття вікна припаркованого нею автомобіля по вул. М.Вовчка у м. Луцьку (біля дитячого садочка), внаслідок чого з нього було викрадено її речі та документи, в тому числі, картки Приватбанку - кредитну та для виплат, а також телефон. З цього приводу вона відразу звернулась у поліцію. На місце події прибула слідчо-оперативна група, внесено відомості до ЄРДР. Нею відразу за допомогою телефону чоловіка вжито заходів для блокування вказаних карток. Проте, 27.01.2017 року, відновивши свій телефонний номер та поновивши зв`язок, через смс повідомлення нею було виявлено, що відразу після викрадення відбулось неодноразове, протягом кількох хвилин, зняття коштів з її рахунку у банкоматі по вул. Володимирській АДРЕСА_1 м. Луцьку, що можна відстежити, переглянувши на відео. Зважаючи на те, що зловмисники викрали кошти з її кредитної картки, відповідач просила у своїй заяві вжити заходів по стягненню цих коштів з винних осіб та не нараховувати відсотків на зняту суму.

Отже, судом встановлено, що кошти відповідача в сумі 14450 грн з однієї картки і 3350 грн з іншої картки були зняті без її відома через банкомат по вул. Володимирській, 91 у м АДРЕСА_2 , про що нею було повідомлено поліцію та ПАТ КБ «Приватбанк» письмово і телефоном.

Відповідно до п.2.1.3.7, 2.1.3.8 Умов і правил власник картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втраті картки (ПІНа), постійного пароля, одноразових паролів. У разі втрати картки держатель повинен негайно звернутися до відділення Банку, або за телефонами НОМЕР_1 (безкоштовно) по Україні, НОМЕР_2 (для VIP - клієнтів), НОМЕР_3 (для дзвінків із-за кордону).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням №223 від 30.04.2010р., банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.2.1.4.22 вказаних Умов і правил, передбачено також здійснення платіжних операцій за допомогою безконтактного інтерфейсу, що дозволяє клієнту здійснити транзакції (платіжні операції, в тому числі зняття готівки) без присутності платіжної картки в банкоматі. Процедура ідентифікації клієнта в цьому випадку здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, зокрема за номером телефону клієнта, одноразового паролю, одержаного клієнтом на телефон.

Тобто, отримання коштів особами, які незаконно заволоділи банківськими картками відповідача ОСОБА_1 та її мобільним телефоном, здійснювалося банком з прив`язкою до фінансового номера викраденого телефону споживача, яка ніякими діями не сприяла вчиненню вказаних банківських операцій. Так як зазначена картка була видана на ім`я ОСОБА_1 , банк розцінив зняття коштів з банкомату за допомогою цієї картки як оформлення послуги самим держателем картки, тому нарахував відсотки на суму знятого кредитного ліміту, а також неустойку за порушення строків платежів.

Останні операції з використання платіжної картки були проведені 26 січня 2017 року, коли платіжну картку у відповідача було викрадено, про що вона повідомила позивача та органи поліції, тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях чи бездіяльності ОСОБА_1 вини у втраті картки та мобільного телефону, до номера якого було прив`язано обслуговування банком даного позичальника, тобто без її волевиявлення і згоди.

Як убачається з виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості, у відповідачки фактично кредитна заборгованість на її рахунку була відсутня, а починаючи з 26 січня 2017 року з її рахунку було знято 14962,64 грн в межах встановленого банком ліміту по картці (а.с.5, 63-64). Зі змісту даної довідки банку за період з 26.01. по 30.01.2017 року також вбачається, що баланс на початок періоду по кредитній картці відповідачки № НОМЕР_4 *8435 становив 75,11 грн, а на кінець 14692,64 грн. Випискою по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_5 і додатковими рахунками договору за період з 26.01.2017 по 30.01.2017 підтверджено, що заборгованості у відповідачки також не існувало (а.с.65).

Крім того, як видно із розрахунку, 09.03.2017 року та 02.07.2017 року від ОСОБА_1 надійшли суми коштів у сумі 748,13 грн та 50,46 грн, які вказані як на погашення заборгованості. Отже, доведено, що фактично боргу у ОСОБА_1 за користування отриманими нею коштами немає.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, під час розгляду справи банком не було доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення заборгованості, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено а тому апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді