Апеляційне провадження №22-ц/824/3057/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс навігатор» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив позбавити відповідачів права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свій позов мотивував тим, що 06.04.2018 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) позивачем укладено договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, на підставі чого до позивача перейшло право вимоги по укладеному відповідачами договору про іпотечний кредит та іпотечному договору.

23.04.2018 позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, але відповідачі не усунули порушення та не виконали порушені зобов'язання, тому позивач відповідно до умов договорів та згідно вимог законодавства України звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 і з 25.07.2018 є власником такої квартири. На даний час відповідачі, які втратили право власності на квартиру, продовжують в ній проживати, що порушує права та законні інтереси позивача як власника а також створює перешкоди у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. У добровільному порядку вирішити питання припинення користування квартирою та зняття відповідачів з реєстраційного обліку не вдалося можливим. Із зазначених підстав просив позбавити відповідачів права користування спірним житловим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке полягає у неповному і всебічному розгляді справи, що в свою чергу стало підставою для постановлення неправомірного рішення. Посилається на те, що судом першої інстанції не звернуто уваги на порушення процедури та норм діючого законодавства позивачем при набутті права власності на спірну квартиру і таку квартиру не можна вважати належною власністю ТОВ «Лекс навігатор». Жодних письмових вимог від іпотекодерждателя відповідачі не отримували, не надавали згоди на переоформлення їх майна. Крім того відповідачами оскаржується процедура набуття права власності на спірну квартиру, про що поданий відповідний позов. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, тому підлягає обов'язковому скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законне і обґрунтоване, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що 19.03.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та відповідачами укладено іпотечний договір №3.08032296, предметом якого була квартира АДРЕСА_1. 06.04.2018 року між ТОВ «Лекс навігатор» та ПАТ «Платинум банк» укладено договори №172К та №172і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Лекс навігатор» перейшли права вимоги за іпотечними договорами. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстрацію права власності від 30.07.2018 року власником спірної квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Лекс навігатор».

У відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вищезазначені норми матеріального права визначають право власника житлового приміщення вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним, однак лише у спосіб, прямо визначений законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на таке майно не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру і при відсутності відповідного договору з новим власником, припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. Оскільки на даний час саме позивач є власником квартири і згоди на проживання в ній зареєстрованих відповідачів не дає, суд задовольнив заявлену вимогу про позбавлення відповідачів права проживання в спірній квартирі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Права власника житлового будинку або квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час такі вимоги мають відповідати та можуть бути реалізовані виключно за передбаченою законом процедурою.

Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та Законом України «Про іпотеку» передбачається захист такого роду прав власника шляхом усунення перешкод у користуванні власністю лише у вигляді виселення або вселення, а також визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді „позбавлення права користування житловим приміщенням", чинним законодавством не передбачений.

Відповідно до встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, та виключно в межах заявлених вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Пред'являючи позов, позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх прав, заявивши вимоги саме про позбавлення права користування житловим приміщенням відповідачів, які встановленою законодавством процедурою не передбачені.

В своєму позові позивач посилався на ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В той же час дана норма не встановлює такої дії, як позбавлення права користування особи житлом. Більш того, вказана норма регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як а саме набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки. За таких умов вимога про „позбавлення права користування житловим приміщенням" є непередбаченим законом способом захисту прав. При цьому вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування, або ж про виселення таких осіб з жилих приміщень, як це передбачено законом, позивачем не заявлялися, та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Колегія суддів зважає на те, що позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обґрунтовує вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для розгляду таких вимог. Право визначення підстав та предмету позову належить виключно позивачу, і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, на що суд першої інстанції, однак, увагу не звернув.

Зважає колегія суддів апеляційного суду й на те, що апеляційна скарга містить доводи апелянта щодо порушення порядку набуття позивачем права власності на спірну квартиру, однак зазначені доводи не можуть бути прийняті судом, оскільки виходять за межі заявленого предмету позову і не досліджувалися в суді першої інстанції. За таких умов в силу положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України вказані доводи не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 листопада 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс навігатор» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько