Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа №713/2098/15-ц

провадження №61-8891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Сердюка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення боргу, за касаційними скаргами ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року у складі судді Кибич І. А. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Лисака І. Н.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), у якому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 32 412,11 грн як безпідставно набуте майно, а також відповідно до вимог статей 536, 625 ЦК України 22 976,95 грн інфляційних втрат, 4 861,82 грн

3% процентів річних, 16 093,27 грн нарахованих процентів за користування чужими коштами та 1 000 000 грн моральної шкоди.

2. Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2007 року між

ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 90 000 грн на придбання автомобіля, на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2017 року.

3. 22 серпня 2006 року та 04 квітня 2007 року позивач із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» уклала договори особистого страхування, вигодонабувачем за якими є ПАТ КБ «ПриватБанк».

4. У травні 2007 року внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження і їй було встановлено другу групу інвалідності, що є страховим випадком по вказаних договорах особистого страхування.

5. 01 жовтня 2009 року страховою компанією ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були складені два страхових акти на 45045 грн та на 67 500 грн.

6. Вказані кошти як страхове відшкодування надійшли на рахунок

ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 лютого 2011 року у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором немає.

7. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, її зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки такими, що припинили свою дію задоволено частково. Цим рішенням встановлено, що страхові суми у розмірі 112 545 грн надійшли на рахунок

ПАТ КБ «ПриватБанк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитному договору. Вона цих коштів не отримувала.

8. Крім того, в період з 02 жовтня 2009 року по 04 жовтня 2010 року в банк на погашення заборгованості по кредитному договору ОСОБА_1 було перераховано ще 12 739,62 грн.

9. Загальна сума, яка була перерахована банку для погашення заборгованості за кредитним договором становить 125 284,62 грн.

10. ОСОБА_1 указала, що звертаючись до неї з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк зазначив розмір заборгованості станом на 20 жовтня 2009 року у сумі 40 546,83 грн.

11. Позивач вважає, що банк безпідставно звернувся в суд з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки та безпідставно користується її коштами в розмірі 32 412,11 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 борг у сумі 60 250,88 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

13. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач користується грошима позивача, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів на підставі статті 536 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що буде подвійне притягнення відповідача до юридичної відповідальності.

14. Місцевий суд також дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди, а також ОСОБА_1 не доведено факт неправомірності дій банку, що спричинили моральні страждання їй та членам сім`ї.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

15. Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

16. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення майна без достатньої правової підстави змінено.

17. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 18 126,36 грн.

18. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

19. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 9 000,07 грн.

20. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

21. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час пред`явлення позову до суду сторони не перебували в договірних правовідносинах, тому застосування судом першої інстанції вимог статті 625 ЦК України є безпідставним, оскільки ця стаття передбачає відповідальність боржника за порушення ним грошового зобов`язання.

22. Апеляційний суд вважав за можливе застосувати статтю 536 ЦК України і стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами саме на підставі цієї норми права. Загальне правило, яке б встановлювало розмір таких процентів, не передбачено, хоч відповідно до частини першої статті 536 ЦК проценти за користування чужими коштами застосовуються завжди, крім випадків, передбачених договором між фізичними особами.

23. Разом із тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, за безпідставністю цих позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24. У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції шляхом скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної школи та процентів у порядку статті 536 ЦК України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

25. У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог, у цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині судові рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суди безпідставно не врахували порушення з боку банку Закону України «Про захист прав споживачів» та порушення права власності на грошові кошти призвело до моральних страждань.

27. Заявник також указує, що апеляційний суд помилково не застосував положення статті 625 ЦК України, у рішенні не навів правові підстави скасування рішення суду першої інстанції в цій частині. Також посилається на безпідставне неврахування місцевим судом норми статі 536 ЦК України.

28. Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не вірно застосували статті 536, 1212 ЦК України та не застосували норми матеріального права, які підлягають обов`язковому застосуванню, а саме: статті 526, 527, 530, 629, 1054, 1071 ЦК України.

29. Зауважено, що дії банку з приймання та зарахування коштів повинні розглядатися як дії, вчинені у договірних правовідносинах, оскільки грошові кошти надходили для виконання зобов`язань за кредитним договором. На час виконання позивачем зобов`язань кредитний договір був чинний, зобов`язання були невиконані та не буди припинені, тобто правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Доводи інших учасників справи

30. У запереченнях на касаційну скаргу банку ОСОБА_1 просить касаційну скаргу відхилити, оскільки доводи касаційної скарги безпідставні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

31. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

32. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

33. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

34. У лютому 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

35. 04 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 90 000 грн, на умовах, визначених договором, на купівлю автомобіля, з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2017 року.

36. 22 серпня 2006 року та 04 квітня 2007 року позивач із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» уклала договори особистого страхування, вигодонабувачем за якими є ПАТ КБ «ПриватБанк».

37. У травні 2007 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження і їй встановлено другу групу інвалідності.

38. 01 жовтня 2009 року страховою компанією ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» були складені два страхових акти на 45 045 грн та на 67 500 грн.

39. Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 страхова виплата в сумі

45 045 грн. надійшла до банку 02 жовтня 2009 року, а страхова виплата в сумі 67 500 грн. - 05 жовтня 2009 року.

40. Загальний розмір страхових виплат становив 112 545 грн.

41. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01 жовтня 2009 року (час надходження страхових виплат) у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 107 158,26 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 85 983,63 грн, заборгованості по процентам в розмірі 14 308,83 грн, заборгованості по комісії в розмірі 2 340 грн, заборгованості по пені в розмірі 4 525,80 грн.

42. Після отримання банком страхових виплат, який повністю покривав розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору, у банку залишилося зайво сплачені кошти в розмірі 5 386,74 грн (112 545 грн страхових виплат -

107 158,26 грн заборгованості).

43. Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 у період з 01 грудня 2009 року по 27 липня 2010 року в банк на погашення заборгованості по кредитному договору було внесено 12 739,62 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

44. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

45. Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

46. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

47. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

48. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

49. На обґрунтування позовних вимог позивач покликається на положення статті 1212 ЦК України, за змістом яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

50. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

51. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

52. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

53. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

54. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

55. У справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення безпідставно набутого майна в порядку статті 1212 ЦК України, відповідно до вимог статей 536, 625 ЦК України процентів за користування чужими коштами, інфляційні втрати, три відсотки річних та відшкодування моральної шкоди. Розраховуючи розмір належної до стягнення суми, позивач просив застосувати за аналогією закону до спірних правовідносин статтю 1048 ЦК України.

56. Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

57. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

58. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

59. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

60. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

61. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

62. Отже, висновки апеляційного суду про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

63. Разом із тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до предмета та підстав поданого позову про стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, враховуючи встановлені судами обставини справи, є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

64. Висновок місцевого суду узгоджується з правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові 23 травня 2018 року у справі

№ 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18), а також у постанові Верховного Суду у п від 22 травня 2019 року у справі №661/1602/17 (провадження

№61-41644св18).

65. Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

66. Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

67. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

68. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

2. Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року скасувати, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області

від 22 січня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик