Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

21 березня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_3 28 листопада 2018 року звернувся в суд з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2017 року по 12 січня 2018 року в сумі 14868 грн. 45 коп.

Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року (справа №711/10233/17) стягнуто з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 45407,79грн. за період часу з 14 червня 2017 року (наступний день після звільнення) по 17 листопада 2017 року (дата звернення до суду з позовом).

Проте, фактичний розрахунок з позивачем відповідачем був здійснений 12 січня 2018 року. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку при звільненні з 17 листопада 2017 року по 12 січня 2018р., а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30 листопада 2018р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду даної справи по суті.

27 грудня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідача просить застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. Так, оскільки відповідачем було здійснено повний розрахунок з позивачем 12 січня 2018 року, то саме з цієї дати починається перебіг тримісячного строку звернення до суду, з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, який закінчився 12 квітня 2018 року. Проте, з таким позовом позивач звернувся до суду тільки 28 листопада 2018 року. Таким чином, позивачем порушено строк звернення до суду з даною вимогою, як то передбачено ч.1 ст. 233 КЗпП України, а відтак у задоволені позовних вимог слід відмовити.

4 лютого 2019 року позивачем надано відповідь на відзив, з якої вбачається, що оскільки відповідач не заперечує щодо здійсненого ним розрахунку, а отже на нього покладається обовязок щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також зазначив, що вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, обґрунтовуючи обставинами викладеними у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позву посилаючись на позицію викладену у раніше наданому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані ними заяви по суті позовних вимог та додані до них докази, дослідивши матеріали цивільної справи №711/10233/17, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року (справа №711/10233/17) стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 14 червня 2017 року по 17 листопада 2017 року в розмірі 45407 гривень 79 копійок. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на його користь судовий збір в розмірі 640 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши, що з 22 серпня 2003 року на підставі наказу № 253 вк від 21 серпня 2003 працював у ПАТ «Азот» на посаді апаратника. 13 червня 2017 року був звільнений із займаної посади у ПАТ «Азот» на підставі наказу № 618-вк від 13 червня 2017 року за угодою сторін. Але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі за березень - травень 2017 року у сумі 11 343,39 грн. Оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він, згідно ст. 117 КЗпП України, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з середини червня по середину листопада (з моменту звільнення до моменту подання позовної заяви), виходячи з розміру середньої зарплати приблизно 6 200 гривень за місяць.

В подальшому ОСОБА_3В в своїй заяві від 16 січня 2018 року просив прийняти до уваги розрахунок для нарахування моральної шкоди, стягнути з відповідача суму сплаченого ним судового збору в сумі 640 грн., а також просив поставити рішення суду по справі на контроль, щодо його виконання.

Також у вказаному рішенні суд зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 15 вересня 2017 року № 513, - станом на 12 вересня 2017 року загальна сума заборгованості ПАТ «Азот» по заробітній платі перед ОСОБА_3 складає 11 343 гривні 39 копійок.

20 вересня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_3 заборгованості по виплаті заробітної плати, яка утворилась за березень, квітень, травень 2017 року у розмірі 11 343 гривні 39 копійок.

Судовий наказ від 20 вересня 2017 року набрав законної сили та на даний час не скасований.

12 січня 2018 відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем, що підтверджується випискою до угоди № 17262277 за період з 1 січня 2018 року по 16 січня 2018 року.

Крім того, судом зазначено, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2017 року по 17 листопада 2017 року суд виходить з наступного.

Згідно довідки ПАТ «Азот» № 702 від 21 грудня 2017 року середньоденний заробіток позивача складає 401 грн. 85 коп.

За період з 14 червня 2017 року по 17 листопада 2017 року пройшло 113 робочих днів, а саме: червень 2017 року 13 робочих днів; липень 2017 року по 21 робочих днів; серпень 2017 року 23 робочих днів; вересень 2017 року 21 робочий день; жовтень 2017 року 22 робочих днів; листопад 2017 року 13 робочих днів.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2017 року по 17 листопада 2017 року становить 45 407 гривень 79 копійок (із розрахунку 401,85 грн. х 113 днів).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 17 листопада 2017 року становить 45 407 гривень 79 копійок.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 17 квітня 2018р. рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року залишено без змін.

Отже, вищезазначене рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси набрало законної сили 17 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не наділений правом збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Право збільшити або зменшити розмір позовних вимог належить виключно позивачу.

Отже, як вбачається з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме за період з середини червня по середину листопада (з моменту звільнення до моменту подання позовної заяви), тобто з 14 червня 2017 року по 17 листопада 2017 року. Заяви про збільшення позовних вимог не подавав.

У звязку з цим суд приходить до висновку, що позивач мав право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2017 року по 12 січня 2018 року.

Однак, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Враховуючи указане клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51.

Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Сторони не заперечують той факт, що повний розрахунок по заборгованості про заробітній платі з позивачем було проведено 12 січня 2018 року.

Таким чином, строк позовної давності для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався з 13 січня 2018 року, та з урахуванням вищевикладеного закінчися 13 квітня 2018 року.

З вказаним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду 28 листопада 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.117,233 КЗпП України керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН № НОМЕР_1, місце проживання: м. Черкаси бул. Шевченка 409 кв. 51) , в особі представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» (, ІПН 13, місце знаходження: м. Черкаси вул. Першотравнева 72) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 21 березня 2019 року, повне судове рішення виготовлено 29 березня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_4