Справа № 209/2523/18
Провадження № 2/209/248/19
РІШЕННЯ

іменем України

"26" березня 2019 р. м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Кукса О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янське цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 4 серпня 2010 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.05.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 110761,83 гривень, яка складається з 7604,67 гривень - заборгованість за кредитом, 103157,16 гривень - заборгованість за відсотками за період з 04.08.2010 року по 29.01.2018 року і яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

3 жовтня 2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

Представник відповідача, надала суду відзив на позовну заяву /а.с. 106-110/, згідно якого позов не визнає повністю, зазначивши, що дійсно 4 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та банком був укладений договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до якого вона отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом 8000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних (2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але, з підписаної відповідачем заяви не вбачається, що вона згодна на отримання кредитної картки, оскільки зазначено, що вона отримує дебетову картку. Також, на думку відповідача, позивачем пропущено позовну давність, оскільки про порушення свого права він дізнався ще в серпні 2014 року коли був здійснений останній платіж, однак до суду з позовом звернувся лише у 2018 році. Крім того, зазначає, що відповідачу невірно нараховані проценти, оскільки останні значно завищені та не відповідають умовам кредитного договору. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив /а.с. 123-126/, згідно якої, зазначив, що договір укладений відповідно до чинного законодавства та є договором приєднання. Відсотки нараховані згідно умов договору, Строки позовної давності не пропущені оскільки за договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом лостаннього дня місяця дії картки. Дія картки відповідача зазначена на ній до останнього дня 07.2016 року.

Представник відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив /а.с. 169-174/, згідно яких, зазначила, що не погоджується з доводами позивача, та крім того вказала, що позивачем в порушення вимог договору та ст. 550, 652, 1056-1 ЦК України було двічі збільшено процентну ставку.

Представник позивача надав суду письмові пояснення /а.с. 199-204/, згідно яких підтримала попередню позицію висловлену у відзиві, крім того зазначив, що про зміну процентної ставки позивач повідомлявся у визначеному законом порядку та встановлені строки, зокрема шляхом надання виписки по картковому рахунку та СМС повідомлень.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

4 серпня 2010 року між банком Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.05.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 110761,83 гривень, яка складається з 7604,67 гривень - заборгованість за кредитом, 103157,16 гривень - заборгованість за відсотками за період з 04.08.2010 року по 29.01.2018 року.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання.

Разом з тим, у справі відсутні докази про те, що Відповідач ОСОБА_1 зверталася до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», чим погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, порядком та розміром нарахування процентів.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 приєднується до даних Умов і Правил надання банківських послуг не у повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам надання банківських послуг, анкета-заява не містить.

Згідно наданих позивачем доказів, 4 серпня 2010 року ОСОБА_1 оримала кредитну картку «УНІВЕРСАЛЬНА, 55 днів пільгового періоду» НОМЕР_2 зі строком дії по липень 2016 року (а.с. 131, 131 оберт).

В матеріалах справи міститься виписка за період з 4 серпня 2010 року по 8 січня 2019 року за рахунком ОСОБА_1, з якої вбачаються операції за карткою НОМЕР_2, зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку.

Виписки по особовому рахунку боржника, відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами.

Отже, факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що з підписаної нею заяви не вбачається, що вона отримала саме кредитну картку,оскільки в заяві зазначено про бажання отримати дебетову картку, оскільки представник відповідача в своєму відзиві /а.с. 106/, підтвердила факт укладання 4 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та банком договору про надання банківських послуг б/н, відповідно до якого вона отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом 8000,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних (2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Тобто остання визнала дану обставину. Крім цього вище дослідженими доказами даний факт також доведений та доводи відповідача спростовані.

Під час розгляду справи представник відповідача надала заяву в якій просила застосувати позовну давність, на задоволенні якої остання наполягала /а.с.106-107/.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В той же час пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що платіжна картка дійсна до останнього дня місяця указаного на лицевій стороні картки.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

В матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с. 131 оберт/, в якій зазначено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 04.08.2010 року, отримала картку НОМЕР_2 зі строком дії по липень 2016 року.

Оскільки строк дії картки закінчився в липні 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у серпні 2018 року, суд вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено, у зв'язку з чим відхиляє доводи представника відповідача в цій частині.

Стосовно доводів представника відповідача про неправомірне нарахування процентів з підвищеною відсотковою ставкою суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та правил за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (пункт 2.1.1.2.4 Умов та правил).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з тарифами банку базова відсоткова ставка становила 2,5% на місяць (30% річних).

З матеріалів справи вбачається, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20%.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач повідомлялась про зміну процентної ставки у відповідності до вимог закону.

Як і відсутні докази того, що відповідач повідомлялась про зміну процентної ставки і у відповідності до Умов та правил.

Також в матеріалах справи відсутні дані стосовно того, що ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20%, натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення у розмірі 530 грн. було здійснено 29 серпня 2014 року.

Суд приходить до висновку, що позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

З наявної в матеріалах справи анкеті-заявці про приєднання до умов та правил надання банківських послуг убачається, що сторонами обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 29 січня 2018 року, яка складає 1246 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 7896 грн. 18 коп. з наступного розрахунку: 7604 грн. 67 коп. (прострочена заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1246 днів = 7896 грн. 18 коп..

З розрахунку заборгованості вбачається, що сальдо поточної заборгованість за кредитом становить 0.

Таким чином разом із заборгованістю за процентами станом на 01 вересня 2014 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 602 грн.91 коп. стягненню підлягає 8499 грн.09 коп. (7896 грн. 18 коп.+ 602 грн.91 коп.).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 29 січня 2018 року заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 8499 грн.09 коп..

Отже враховуючи вищенаведене з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 7604 гривні 67 копійок та заборгованість за відсотками за період з 04.08.2010 року по 29 січня 2018 року в розмірі 8499 гривень 09 копійок. Разом стягненню підлягає сума в розмірі 16103 гривні 76 копійок.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

На підставі ст. 525, 526, 530, 611, 1054, 1055, 1050 ЦК України, керуючись ст. 3, 12, 76, 78, ч.3 ст. 211, 223 ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Цивільний позов Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації - АДРЕСА_2, місце проживання АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, р/р 3111, МФО 305299) загальну суму заборгованості за кредитним договором без номеру від 4 серпня 2010 року у розмірі 11167 гривень 06 копійок (одинадцять тисяч сто шістдесят сім гривень шість копійок), яка складається з наступного:

- 7604 гривні 67 копійок (міс тисяч шістсот чотири гривні шістдесят сім копійок) - заборгованість за кредитом;

- 10564 гривні 15 копійок (десять тисяч п'ятсот шістдесят чотири гривні п'ятнадцять копійок) - заборгованості за відсотками .

- 42062,66(сорок дві тисячі шістдесят дві гривні шістдесят шість копійок) - нараховано пені за період з 06 липня 2011 року по 01 травня 2018 року

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації - АДРЕСА_2, місце проживання АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, р/р 3111, МФО 305299) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762,00(одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2019 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая