Дата документу 08.01.2019 Справа № 316/854/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/854/17Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Пр. № 22-ц/807/563/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (нова назва) на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у розмірі 47960,74 грн., яка складається з 10004,16 грн. - тіла кредиту, 27961,00 грн. - відсотків за користування кредитом, 7235,54 грн. -пені, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2260,04 грн. - штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Капустинський М.В. т.с. 1 а.с. 36) провадження у цій справі відкрито.

23.05.2018 року в автоматизованому порядку (т.с.1 а.с. 115-116) у цій справі суддею Вільямовською Н.О. замінено суддю Капустинського М.В. у зв'язку із закінченням повноважень останнього.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 256-261) позовні вимоги Банку задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Банку (ЄДРПОУ 3111) заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2012 року в загальному розмірі 17239,70 грн., яка складається: з розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 10004,16 грн. та суми пені - в розмірі 7235,54 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Банку (ЄДРПОУ 3111) судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 575,20 грн.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 265-274) просив рішення суду першої скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 2).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито 13 листопада 2018 року (т.с. 2 а.с. 3), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 7).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час апеляційного розгляду цієї справи.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню у цій справі з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вказане рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржувала.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги Банку і лише в оскаржуємій частині - в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у цій справі у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за договором № б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 року у вигляді відсотків за користування кредитом у сумі 27961,00 грн. та штрафів: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2260,04 грн. - штрафу (процентна складова), та судового збору пропорційно до суми відмовлених позовних вимог Банку на суму 1024,80 грн. (розрахунок: 1600,00 грн. - 575,20 грн.), керувався ст.ст. 4, 10, 12, 13, 43, 76-83, 95, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності останніх.

Проте із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуємій частині можна погодитись лише частково з наступних підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк у своєму позові у цій справі одночасно просив стягнути з відповідача за вищезазначеним договором: 7235,54 грн. - пені та штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина) і 2260,04 грн. - штраф (процентна складова).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Однак, згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже одночасному застосуванню не підлягають (що відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15).

У зв'язку з чим, суд першої інстанції правильно вважав у цій справі, що, якщо він стягує з відповідача на користь Банку за договором № б/н від 25.12.2012 року у цій справі пеню, то у стягненні вищезазначених штрафів з відповідача на користь Банку у цій справі слід відмовити на підставі ст. 61 Конституції України.

Банк не оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення з відповідача на користь Банку за вищезазначеним договором пені станом на 05.06.2017 року в сумі 7235,54 грн., а тому останнє в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуємій частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції у цій частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним, а тому підлягає залишенню апеляційним судом у цій справі без змін.

Проте, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи в частині вирішення позовних вимог Банку до відповідача за вищезазначеним договором № б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 47960,74 грн.

Так, суд першої інстанції мав виходити з того, що між сторонами у цій справі - Банком (назву якого у подальшому було змінено, копія статуту а.с. 272 зворот) та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н 25.12.2012 року, який за своїм змістом є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети - заяви ОСОБА_3 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9), Тарифів (а.с.10), Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.11-25) тощо, з якими відповідач ОСОБА_3 погодилась у повному обсязі, підписавши вищезазначену заяву 25.12.2012 року (а.с.9) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, вона мала для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку (а.с.86) та процентну ставку, на що відповідач ОСОБА_3 дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 25.12.2012 року (а.с.9).

Повідомлення про це відповідача включаються до виписки за рахунком відповідача (а.с. 87-110, 137-141).

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

При вищевикладених обставинах, безпідставними є висновки суду першої інстанції у цій справі щодо порушення Банком прав відповідача, як споживача, при нарахуванні вищезазначених відсотків за користування кредитом у вказаній сумі.

Відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції заявляла про застосування строку позовної давності у цій справі (заперечення відповідача т.с. 1 а.с. 48).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки відсотки за користування кредитом належать до суми основного боргу, то до них застосовується загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, тривалістю у 3 (три) роки.

Проте, судом встановлено, що Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом 15.06.2017 року (а.с.2) в межах 3 -річного строку з дати для виконання основного зобов'язання (строку дії договору, який відповідає строку дії картки, - 31.07.2016 року, а.с. 143) для стягнення суми основного боргу, зокрема у вигляді відсотків за користування кредитом.

Так, хоча у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Однак, також встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_3 мали місце постійні часткові сплати заборгованості, зокрема: у тому числі …18.02.2015 року у сумі 1258,00 грн., 18.03.2015 року у сумі 1253,00 грн., 14.04.2015 у сумі 1258,00 грн., 19.05.2015 року у сумі 1253,00 грн., 03.07.2015 року у сумі 1260,00 грн., 29.07.2015 року у сумі 2000,00 грн., 24.09.2015 року у сумі 2410,00 грн., 01.12.2015 року у сумі 1218,00 грн. 26.12.2015 року у сумі 1500,00 грн., 24.01.2016 року у сумі 1250,00 грн., 16.02.2016 року у сумі 1300,00 грн., 24.03.2016 року у сумі 1300,00 грн., 20.07.2016 року у сумі 6000,00 грн., , 20.08.2016 року у сумі 261,75 грн., 11.09.2016 року у сумі 1025,00 грн., 21.09.2016 року у сумі 1230,70 грн., 19.11.2016 року у сумі 2715,00 грн. - останній (т.с. 1 а.с. 5-8), які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України у тому числі свідчать про переривання загального трирічного строку позовної давності за відсотками.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, відсотки за користування кредитом у розмірі 47960,74 грн. були нараховані Банком для відповідача за вищезазначеним договором № б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 у межах строків позовної давності.

Проте, разом із цим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що Банком були безпідставно нараховані у цій справі відповідачу відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії картки (договору) 31.07.2016 року (т.с. 1 а.с.143) і до станом на 05.06.2017 року, у стягненні яких суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за безпідставністю їх нарахування Банком (але з інших правових підстав, ніж ті, що зазначені в рішенні суду в оскаржуємій частині), що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Однак, при вищевикладених обставинах на стягнення решти відсотків з відповідача за договором № б/н від 25.12.2012 року у цій справі за користування кредитом станом на 31.07.2016 року (строк дії картки) у сумі 12897,66 грн. (а.с. 7 зворот, розрахунок: загальна сума заборгованості 25469Ю,27 грн. = тіло кредиту 10004,16 грн.) Банк мав право.

У зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у цій справі, слід вважати 30137,36 грн. (розрахунок: тіло кредиту 10004,16 грн. + відсотки за користування кредитом 12897,66 грн. + пеня 7235,54 грн.)», суму судового збору 1005,40 грн.

Оскільки, в силу вимог ст. 141 ЦПК України Банк пропорційно від суми задоволених позовних вимог у цій справі мав право на стягнення з відповідача судового збору на суму 1005,40 грн. (розрахунок: сума задоволених вимог 30137,36 грн. *1600,00 грн./сума заявлених позовних вимог 47960,74 грн.).

Судом першої інстанції було стягнуто за рішенням суду у цій справі судового збору з відповідача на користь Банку лише на суму 575,20 грн. (т.с. 1 а.с. 161).

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив Банку у цій справі у стягнені з відповідача судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог про стягнення відсотків на суму 478,20 грн. (розрахунок: 1005,40 грн. - 575,20 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача у цій справі заборгованості за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 27961,00 грн. та судового збору 478,20 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку у цій частині задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 12897,66 грн. та судовий збір на суму 478,20 грн.; в решті стягнення заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитом з ОСОБА_3 на користь Банку у цій справі слід відмовити з інших правових підстав; у зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у цій справі, слід вважати «30137,36 грн.(тридцять тисяч сто тридцять сім гривень тридцять шість копійок)», сумою судового збору «1005,40 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині слід залишити без змін; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду був сплачений судовий збір у сумі 2643,60 грн. (платіжне доручення т.с. 1 а.с. 270).

Однак, встановлено, що має місце переплата судового збору Банком у даному випадку.

Оскільки, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеного позову до суду у 2017 році правильно був сплачений судовий збір у сумі 1600,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1), так як станом на 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав саме 1600,00 грн. (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік», ст. 4 ч. 1, ч. 2 п. 1.1 ЗУ «Про судовий збір»).

За змістом ст. 4 ч. 2 п. 1.6 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви.

Таким чином, Банк мав сплатити у цій справі судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 2400,00 грн. (розрахунок: 1600,00 грн. *150%/100%), якщо б оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі.

Проте, встановлено, що банк оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови на суму 30721,04 грн. (розрахунок: відсотки 27961,00 грн. +штраф (фіксована частина) 500,00 грн. + штраф (процентна складова) 2260,04 грн.).

Відповідно до вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Звідси, оскарження Банком рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише на суму 30721,04 грн., судовий збір за апеляційну скаргу мав складати: 1537,30 грн. (розрахунок: 30721,04 грн. *2400,00 грн./47960,74 грн.).

Таким чином, Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено зайво судового збору на суму 1106,30 грн. (розрахунок: 2643,60 грн. - 1537,30 гр.), який може бути повернутий апеляційним судом останньому лише за результатом розгляду відповідного клопотання Банку.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, Банк має право на компенсацію за рахунок відповідача у цій справі судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на суму 645,41 грн. (розрахунок: задоволено вимог скарги на суму 12897,66 грн. * судовий збір 1537,30 грн./ заявлено в скарзі вимог на суму 30721,04 грн.).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача у цій справі заборгованості за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 27961,00 грн. та судового збору 478,20 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Банку у цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 12897,66 грн. та судовий збір на суму 478,20 грн.

В решті стягнення заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитом з ОСОБА_3 на користь Банку у цій справі відмовити з інших правових підстав.

У зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за договором б/н від 25.12.2012 року станом на 05.06.2017 рік у цій справі, вважати «30137,36 грн.(тридцять тисяч сто тридцять сім гривень тридцять шість копійок)», сумою судового збору «1005,40 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у розмірі 645,41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, с безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 08.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.