Справа № 727/6686/17
Провадження № 2/727/160/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним посилаючись на те, що 20.06.2017 року померла його мати ОСОБА_4.

Після похорон, які були проведені за його кошти, він навідався у належну його матері квартиру АДРЕСА_1 та побачив, що з квартири зникли деякі цінні речі, у звязку з чим він змінив замки на вхідних дверях.

Наприкінці червня 2017 року він був викликаний до дільничного інспектора поліції, який йому повідомив, що його мати 03.05.2017 року вдома, в звязку зі станом свого здоровя, підписала договір дарування вищезазначеної квартири на користь ОСОБА_2, з якою він раніше проживав у незареєстрованому шлюбі.

Візуально оглянувши спірний договір, він помітив невідповідність підпису матері на договорі дарування з підписами матері на інших офіційних документах.

Він є єдиним спадкоємцем першої черги і за життя матері підтримував з нею добрі стосунки, піклувався про неї, надавав матеріальну підтримку. Вона жодного разу не говорила, що має намір подарувати свою квартиру сторонній особі.

А тому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03.05.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №4299, та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити, однак в останнє судове засідання вони не зявилися.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених в письмових запереченнях та в заяві про уточнення заперечень. Просили відмовити в задоволенні позову.

Третя особа та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки при укладення договору дарування від 03.05.2017 року було вільне волевиявлення дарувальника ОСОБА_4, яка власноручно підписала договір.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 20.06.2017 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.3).

Відповідно до договору дарування квартири від 03.05.2017 року (а.с.4, 25), посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 передала безоплатно, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру під №38 в будинку №31-Г по вулиці Комарова Володимира м. Чернівці.

Статтею 182 ЦК України передбачено необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості, що й було зроблено нотаріусом та право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.05.2017 року (а.с.26).

Умови щодо встановлення обовязку обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового чи немайнового характеру, спірний договір не містить.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів.

Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого).

Згідно з ч.ч.1, 2 та 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно розяснення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що у ОСОБА_4 не було вільного волевиявлення на укладення договору дарування та підпис в договорі вчинено не його матірю є безпідставним, оскільки вказане спростовується поясненнями приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, яка була допитана в якості свідка та пояснила суду, що договір дарування квартири від 03.05.2017 року за станом здоровя ОСОБА_4 було посвідчено нею за адресою проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Особи сторін нею було встановлено. ОСОБА_4 дарувала квартиру за доброю волею, особисто підписувала договір, це було її волевиявлення. ОСОБА_4 особисто 03.05.2017 року написала заяву, що їй відомо та зрозуміло наслідки посвідчення договору дарування належної їй квартири. Також в цій заяві ОСОБА_4 зазначила про те, що після підписання даного договору дарування, її право власності на вищезазначену квартиру припиняється та переходить до ОСОБА_2

Крім того, ухвалою суду від 04.06.2018 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.112).

Відповідно до висновку експерта №3210 від 03.08.2018 року, підписи від імені ОСОБА_4, розташовані: у графі: «Підписи:», після слова: «Дарувальник» на зворотній стороні першого та другого примірників договору дарування квартири АДРЕСА_2, що у місті Чернівці, укладеного 03 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №4299, виконані самою ОСОБА_4. Рукописні записи: «ОСОБА_4А.», розташовані: у графі: «Підписи», після слова: «Дарувальник», після підпису на зворотній стороні першого та другого примірників договору дарування квартири АДРЕСА_2, що у місті Чернівці, укладеного 03 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №4299, виконані ОСОБА_4.

Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору дарування квартири від 03.05.2017 року у ОСОБА_4 було вільне волевиявлення на його укладення, оскільки вона самостійно підписала вказаний договір та вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Крім того, договір дарування квартири був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований у встановленому порядку, і обдаровувана прийняла дарунок, а тому стала повноправним власником цього майна.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору дарування від 03.05.2014 року, сторонами були витримані всі вимоги діючого законодавства, сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту, договір було підписано сторонами за доброю волею, а тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним, у звязку з чим не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним є безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.182, 203, 215, 316, 321, 717 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 79, 81, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 04 січня 2019 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: