ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1713/19 Справа № 205/6601/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 В зазначеній квартирі разом з позивачем зареєстровані та проживають: її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 Відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, не працює, поводиться агресивно, постійно вчиняє сварки, б'є дітей, приводить до квартири своїх знайомих, разом з якими розпиває алкогольні напої та забруднює квартиру.

На підставі наведеного позивач просила суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що відповідач у квартирі позивача систематично створює умови, несприятливі для життя. Зазначені обставини підтверджуються рапортами поліцейських, яких викликала позивач у зв"язку з неправомірною поведінкою ОСОБА_2 Однак заходи впливу та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності результатів не дали. Судом не було викликано та допитано свідків, які можуть підтвердити обставини, на які посилається позивач.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.08.1996 року приватним нотаріусом ДМНО Якушевою Г.С. за реєстровим № 5446, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 20.12.2012 року (а.с. 14-16).

У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу порушує правила співжиття, що робить спільне проживання неможливим, заходи впливу, вжиті до відповідача відповідними органами, результату не мали.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших спільне проживання з нею в одному будинку, що до відповідача застосовувались дієві заходи попередження та впливу на систематичні порушення у порядку, передбаченому актами, які визначають повноваження цих органів, та відсутність позитивних результатів після застосування вказаних заходів, а також з того, що виселення - є крайньою мірою.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Як роз'яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Матеріалами справи встановлено, що як на підставу для задоволення позову ОСОБА_6 посилалась на тривале порушення відповідачем - її донькою ОСОБА_2 правил співжиття, що робить спільне проживання неможливим. Зазначені обставини підтверджуються висновком ДОП Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.02.2017 року, в якому зафіксовано виклик ОСОБА_3 з проханням притягнути відповідача до відповідальності, оскільки остання, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, безпідставно вчинила сварку, в ході якої висловлювалась нецензурною лайкою. За даним фактом з відповідачем проведено профілактичну бесіду та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та ч. 1 ст. 175-1 КупАП; висновком Органу опіки та піклування Новокодацької районної у Дніпрі ради від 07.09.2017 року, в якому відповідачу надано іспитовий термін для покращення ситуації в родині, на даний час Орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, 2008 р.н. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 51 грн.; постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по оцінці даних доказів, тому вважає, що вони є належним доказом позовних вимог ОСОБА_7 щодо систематичного руйнування чи псування жилого приміщення відповідачем, використовування його не за призначенням та систематичного порушення правил співжиття.

Крім того, до апеляційного суду позивачем надано інформацію щодо виклику нарядів поліції за адресою її мешкання з приводу неправомірної поведінки відповідача за період з 01.01.2017 року по 10.08.2018 року загальною кількістю 21 раз. Причинами виклику поліції здебільшого була неправомірна, конфліктна поведінка ОСОБА_2 та її співмешканця щодо позивачки та її онуки, сімейні сварки.

Зазначена інформація також підтверджує, що до відповідача ОСОБА_2 було прийнято міри реагування, які не мали впливу на неї.

Також на підтвердження факту руйнування відповідачем ОСОБА_2 квартири позивач надала акт № 4 обстеження квартири у житловому будинку, складений 13.02.2019 року комісією ЖСК № 309, яким встановлено, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 було виявлено, що квартира знаходиться у край занедбаному стані, у ній пошкоджена підлога, стеля, вибите вікно.

Крім того, апеляційним судом було витребувано та оглянуто в судовому засіданні матеріали про адміністративні правопорушення, складені відносно ОСОБА_2, з яких встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2018 року у справі № 205/2967/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (невиконання батьківських обов"язків щодо малолітньої дитини) та накладено на неї штраф у сумі 51 грн.; постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2018 року у справі № 205/4102/18-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства у сім"ї відносно матері ОСОБА_1.) та відповідно до ст.22 КупАП її звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням; постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2017 року у справі № 205/1348/17 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ст.185 КУпАП (вчинення насильства у сім"ї відносно доньки ОСОБА_3 та непокора законному розпорядженню працівника поліції) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Наведені вище обставини свідчать про доведеність систематичного порушення ОСОБА_2 правил співжиття, а також того факту, що вжиття до неї заходів попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів систематичного руйнування чи псування жилого приміщення ОСОБА_2, використовування його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, а також прийняття до неї відповідних заходів, які не мали впливу на відповідача.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376,382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

І.Ю.Ткаченко