ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3277/19 Справа № 215/3709/18 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадженнябез повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року, ухваленого суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ«ПівнГЗК» ) про відшкодування моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я.

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу майже 22 років працював на різних посадах у шкідливих умовах виробничого середовища на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього двох професійних захворювань та втрати 40% професійної працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає фізичний біль та моральні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 170000 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ«ПівнГЗК» 40000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПрАТ«ПівнГЗК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшити її з урахуванням вимог розумності та справедливості. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що у виникненні професійного захворювання є вина потерпілого, який тривалий час, свідомо та добровільно працював у шкідливих умовах виробничого середовища. Вважає, що позивачем не доведено обсяг та розмір завданої моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 04.10.1985 р. по 25.06.2007 р. працював в ПрАТ «Північний ГЗК» помічником машиніста та машиністом бурової установки (а.с. 6-11). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу - 21 рік 6 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 13.06.2007 р. ОСОБА_4 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% з яких: 30% по вібраційній хворобі, 10% по хронічному бронхіту та встановлено третю групу інвалідності (а.с. 28).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ "Український НДІ промислової медицини" м. Кривого Рогу "Про наявність професійного характеру захворювання від 20.04.2007 р. позивачу встановлено діагноз: 1) - вібраційна хвороба першої другої стадії, від дії загальних вібрацій з вегетативно-сенсорною полінейропатією, в сполученні з дистрофічними порушеннями опорно-рухового апарату (двобічного плече лопаткового періартрозу ПФС першого-другого ступеню, деф. артрозу колінних ПФС другого ступеню, та ліктьових ПФС першого ступеню, суглобів) та ангіодистонії (периферичної з трофічними змінами на кистях та церебральної з вестибулярним синдромом); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеню.

У пункті Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 04 травня 2007 року встановлено причин виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_4 тривалий час роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища. В процесі роботи бурової установи позивач підпадав під дію вібрації та пилу, рівень концентрації яких перевищував гранично допустимі показники (а.с. 13-14).

За висновком МСЕК від 13 червня 2007 року серії ДНА-02 № 017485 позивачу було первинно встановлено 40 %, з яких 30% - втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, та 10% - втрати професійної працездатності по ХОЗЛ.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується представником відповідача лише в частині визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями доводиться матеріалами справи, виписними епікризами, в яких зазначено, що позивач постійно відчуває стійкій больовий синдром у суглобах. Позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, через отримане захворювання легенів.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням та дотриманням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров'я, в результаті двох професійних захворювань, судом врахований, як розмір втрати працездатності 40 %, врахований час роботи позивача на підприємстві відповідача у шкідливих умовах виробничого середовища більше 21 р. Враховано ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вважає визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди виваженим, обґрунтованим, співмірним із завданою шкодою.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: