ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1322/19 Справа № 198/27/18 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 березня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань у відповідача станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 11035,79 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 березня 2006 року в розмірі 11035,79 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

18 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2006 року ОСОБА_1 заповнив та підписав заяву, якою виявив бажання відкрити рахунок в ЗАТ КБ ПриватБанк та отримати кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 1500,00 грн., строк дії якого відповідає строку дії картки.

Також, вказаною заявою сторони досягли згоди щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% річних та порядку погашення заборгованості у вигляді щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення грошових коштів на платіжну картку клієнта або списання коштів з дебетової картки № 307148.

Підписавши заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, та погодився, що зазначені документи складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Окрім того, як виходить із вищезазначеної заяви, 27 березня 2006 року позивачем відкрито на імя ОСОБА_1 банківський рахунок та видано йому платіжну картку №4149 6053 3025 4029.

Відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, сплачувати відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплатити комісії на умовах, передбачених договором (пункт 6.5. розділу І Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 30 листопада 2017 року має перед Банком заборгованість у розмірі 11035,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1451,51 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 8582,58 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 501,70 грн.

Разом з тим, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказав, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредитних коштів, процентів, а також штрафу сплив, тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

За статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 14 грудня 2016 року у справі за № 6-2462цс16).

Як зазначалось вище, у підписаній відповідачем заяві сторонами узгоджений порядок погашення заборгованості шляхом здійснення позичальником обовязкових щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості.

Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Мінімальний обовязковий платіж розмір боргових зобовязань держателя, які щомісячно підлягають сплаті протягом строку дії картки. Такий платіж вказано у Заяві та Памятці клієнта та виражено у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт. Мінімальний обовязковий платіж являється обовязковим для держателів платіжних карт, що використовуються для здійснення банківських операцій за кредитною схемою.

З викладеного виходить, що договором від 27 березня 2006 року визначений мінімальний обовязковий щомісячний платіж за наданим кредитом, який позичальник зобовязаний сплачувати протягом строку дії кредитного ліміту, тобто до закінчення строку дії картки.

Аналіз положень Договору дає підстави для висновку, що сторони узгодили такі істотні умови кредитного договору як предмет, а саме надання банківських послуг з кредитування клієнта шляхом відкриття рахунку та видачі картки з установленим кредитним лімітом у розмірі 1500,00 грн., порядок сплати обовязкових щомісячних платежів щомісячно за попередній місяць у розмірі 7% від суми заборгованості, а також строк виконання зобовязань у повному обсязі протягом строку дії платіжної картки.

За пп 3.1.1. п. 3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг договір строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік).

Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З огляду на викладене, оскільки строк виконання зобовязань у повному обсязі за спірним правочином спливає в останній календарний день останнього місяця строку дії платіжної картки, у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань саме з дня закінчення строку дії картки у позивача виникає право вимоги щодо повернення боргу у повному обсязі.

Водночас, судом першої інстанції було витребувано в ПАТ КБ ПриватБанк детальну виписку по рахунку з метою встановлення факту користування відповідачем платіжної картки після спливу її строку, так як останній посилався на те, що строк дії картки сплинув в 2009 році і після цього відповідач нею жодного разу не користувався.

Позивачем вимоги суду щодо надання вказаної інформації виконані не були.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач в порушення положень процесуального закону не виконав вимог суду та не надав відповідних доказів, зокрема, виписки по рахунку відповідача, при цьому не зазначив причин, з яких такі докази не надані у встановлений строк, на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд встановив, що строк дії платіжної картки № 4149 6053 3025 4029, виданої банком на імя ОСОБА_1, закінчився у 2009 році, після чого в банку з'явилось право на звернення до суду, проте позивач звернувся до суду лише 22 січня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта на відсутність правових підстав для застосування наслідків строків позовної давності, оскільки виписки по рахунку, яка свідчила б про використання кредитної картки відповідачем або відповідних довідок про перевипуск картки та отримання її відповідачем ПАТ КБ ПриватБанк надано не було.

Одними з основних засад цивільного судочинства являються принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді (стаття 2 ЦПК України).

Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у статті 12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до частин 2, 4 статті 83, пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, позивач повинен зазначити та подати докази, що підтверджують вказані в позові обставини, разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, позивач зобовязаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За положеннями частини 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Щодо посилань банку на розрахунок заборгованості відповідно до якого за договором № б/н від 27 березня 2006 року, наданого позивачем, виходить, що останній платіж на погашення заборгованості здійснений 02 вересня 2016 року у сумі 41,10 грн., який свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, то колегія суддів звертає увагу, що вказаний платіж не підтверджено квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують його здійснення особисто відповідачем, а не можливе автоматичне списання банком.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_2