ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3464/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" січня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Козін В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов"язання, суд -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов"язання. Посилаючись на те, що 18 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів на суму 10 000 доларів США, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_3 кошти в сумі 10 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 10 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
Окрім того, 06 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів на суму 8 000 доларів США, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_3 кошти в сумі 8 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 8 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за договором позики та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних правовідносинах.
Так, 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів на суму 10 000 доларів США, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 кошти в сумі 10 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року.
Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_3 підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 10 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року (а.с.7).
Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
Окрім того, 06 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики грошових коштів на суму 8 000 доларів США, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 кошти в сумі 8 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року.
Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_3 підтвердив отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 8 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року (а.с.8).
Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою (а.с. 7, 8).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.
Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.
З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 18 000 доларів США (10 000 доларів США + 8 000 Доларів США) в якості позики та зобов»язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с. 7, 8).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 476 717 грн. 00 коп., що еквівалентно 18 000 доларів 00 центів США згідно курсу валют Національного банку України станом на 18 жовтня 2017 року, - грошових коштів за позикою, 411 303 грн. 39 коп. - інфляційну складову, 42 316 грн. 80 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму боргу, 531 136 грн. 00 коп. - пені, всього - 1 461 473 грн. 30 коп., які підлягають задоволенню, окрім вимоги про стягнення 531 136 грн. 00 коп. - пені, із таких правових підстав.
Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).
Оскільки сплата пені не передбачена умовами договору позики, укладеному між сторонами, підстав для її застосування до спірних правовідносин, - немає. А посилання позивача на положення ст. 625 ЦК України при застосуванні такої фінансової санкції за невиконання зобов"язання, - як пеня - є хибним.
За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 476 717 грн. 00 коп., що еквівалентно 18 000 доларів 00 центів США згідно курсу валют Національного банку України станом на 18 жовтня 2017 року, - грошових коштів за позикою, 411 303 грн. 39 коп. - інфляційну складову, 42 316 грн. 80 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму боргу, всього - 930 337 грн. 19 коп.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги в задоволеній частині вимог, судом не встановлені.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.3 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 8 000 грн. 00 коп. судового збору.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов"язання, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код платника податників - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, 476 717 грн. 00 коп., що еквівалентно 18 000 доларів 00 центів США згідно курсу валют Національного банку України станом на 18 жовтня 2017 року, - грошових коштів за позикою, 411 303 грн. 39 коп. - інфляційну складову, 42 316 грн. 80 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму боргу, всього - 930 337 (дев»ятсот тридцять тисяч триста тридцять сім) грн. 19 (дев»ятнадцять) коп.
В решті вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код платника податників - НОМЕР_1, на користь держави 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 (нуль) коп. - судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: Коренюк А.М.