ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/252/18 Номер провадження 22-ц/814/174/19Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В

суддів: Панченка О.О., В.М.Триголова

за участю секретаря - Коротун І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великосорочинської сільської ради Миргородського району, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Першої Миргородської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 07.07.1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району. В обґрунтування позовних вимог вказав, що вказаний заповіт в дійсності не складався та не підписувався, про що свідчить відсутність записів про складення такого заповіту у Журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району. Крім того зазначає, що оригінал такого заповіту відсутній в архіві виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради та в матеріалах спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_4 Вважає, що заповіт не відповідає діючому на той час законодавству та має бути визнаний недійсним, так як він був укладений вже після смерті ОСОБА_4, а отже не міг бути підписаний самою спадкодавцем, а тому не відповідає її волі, що і є підставою визнання його недійсним.

Рішенням Миргородського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великосорочинської сільської ради Миргородського району, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Першої Миргородської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Великосорочинської сільської ради Миргородського району , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спірний заповіт не відповідає діючому на час його складення законодавству, адже він, підписаний заповідачем, за своєю формою відповідає вимогам Цивільного кодексу в редакції 1963 року, так як посвідчений секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району - уповноваженою посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, судом першої інстанції зазначено, що відповідач ОСОБА_3 є неналежним відповідачем по справі, оскільки не приймала спадщини після смерті ОСОБА_5 , отже і не може претендувати на спадкове майно, яке могла отримати ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_4.

З даним рішенням не погодився позивач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки відсутність відомостей про складання заповіту в Журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району та в Алфавітній книзі обліку заповітів запису на літеру « З», а також відсутність даного заповіту в архіві сільської ради, свідчить, що оспорюваний заповіт, був укладений вже після смерті ОСОБА_4

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.9/.

Відповідно до заповіту від 07 липня 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району ОСОБА_4 заповідала жилий будинок і все належне їй на день смерті майно в рівних долях своїм дітям: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.6).

Оскільки, спадщина за оспорюваним заповітом відкрилась до 2004 року, спірні правовідносини регламентуються норми ЦК 1963 року.

У ст. 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини

Із спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до Першої Миргородської нотаріальної контори звернувся син померлої - ОСОБА_6 /73-77/.

Відомостей про те, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_4, матеріали справи не містять.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер 17 жовтня 2004 року /а.с.8/.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його син - ОСОБА_2 - позивач у справі

В свою чергу, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_5 Андріївна- дочка померлої ОСОБА_4 за життя не встигла юридично оформити спадщину після смерті матері, а отже, відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). /а.с.19-20/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 /а.с.95/, спадщину після її смерті прийняла за законом її внучка ОСОБА_8 /а.с. 88-100/.

Згідно вимог ст.545 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, заповіт як угода, може бути визнаний недійсним на підставах, викладеними у статтях 48-58 цього Кодексу.

Так, ст. 48 ЦК УРСР передбачає недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця та часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до п 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчу вальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

Пунктом 21 даної Інструкції, примірники всіх нотаріально посвідчених заповітів чи доручень, повідомлень установ банку, підприємств і організацій з написом про накладення заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна залишаються у справах виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Відповідно до пункту 38 Інструкції, заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа № 733, відкрита після смерті ОСОБА_4, не містить даних про наявність заповіту, складеного ОСОБА_4 07 липня 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району / а.с. 114-118/.

Також, судом першої інстанції було встановлено відсутність відомостей про складання оспорюваного заповіту в Журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району / а.с.57-61/.

Відповідно до довідки № 1397/02-20 від 06.11.2017 року, в архіві Виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району заповіт ОСОБА_4 від 07.07.1998 року за № 68 - відсутній. В алфавітній книзі обліку записів вказаний заповіт на літеру « З» - відсутній. За № 68 у 1998 році зареєстрований заповіт іншої особи / а.с. 12/.

Таким чином, встановивши, що заповіт не відповідає вимогам закону щодо його нотаріального посвідчення, колегія суддів приходить до висновку, що при оформленні заповіту не були дотриманні вимоги ст. 541 ЦК УРСР, та відповідно до ст. 48 ЦК УРСР він є недійсним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, які заявлені до Великосорочинської сільської ради Миргородського району,та про ухвалення нового рішення в цій частині.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем по справі, оскільки не приймала спадщини після смерті ОСОБА_5, отже і не може претендувати на спадкове майно , яке могла отримати ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_4, рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Миргородського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визнання заповіту недійсним - скасувати, постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Заповіт ОСОБА_4 від 07 липня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району - визнати недійсним.

Стягнути з Великосорочинської сільської ради Миргородського району на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі - 881 грн.

Рішення Миргородського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 січня 2019 року.

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: ______________ О.О.Панченко _________________В.М.Триголов