Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 695/104/17

провадження № 61-28672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дмитрівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай), мотивувавши свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дяд ько ОСОБА_4 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,13 га на території Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

ОСОБА_1 стверджував, що спадщину після смерті дядька він прийняв в установленому законом порядку, проте отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. Крім того, він не може оформити спадщину, оскільки не має доказів, що його батько - ОСОБА_3 є братом покійного ОСОБА_4 , оскільки втрачені свідоцтва про народження батька та дядька.

У зв`язку з чим просив суд встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1929 року народження, був братом по матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнати за позивачем в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 2,13 га в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі у Колективного сільськогосподарського підприємства «Більшовик» (далі - КСП «Більшовик») на території Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що померлий ОСОБА_4 був братом померлого ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,13 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у КСП «Більшовик» на території Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дядька ОСОБА_4 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 - батька позивача, тому ОСОБА_1 , як племінник, є спадкоємцем земельної ділянки, яка за життя належала ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу керівника Золотоніської місцевої прокуратури на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай). Ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 в частині задоволення позову до Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області судові витрати по справі в сумі 1 056,00 грн. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року в частині встановлення факту, що померлий ОСОБА_4 являвся братом померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання права на земельну частку (пай), суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин належить застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року) (далі - ЦК УРСР), а не Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності 01 січня 2004 року, як це було помилково здійснено судом першої інстанції. Згідно зі статтею 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Отже, оскільки ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_4 , та не відноситься до спадкоємців за законом першої чи другої черги, заповіт на нього не видавався, то він не може успадкувати земельну частку (пай), що залишилася після смерті ОСОБА_4

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене рішення повністю та залишити в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скаржник вказує на те, що розгляд справи в Апеляційному суді Черкаської області проводився за його відсутності, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з неможливістю явки до суду за станом здоров`я. Посилається на те, що суд не дав належної оцінки наступним доказам: що з встановлених обставин судового розгляду було доведено родинні відносини позивача з дядьком - ОСОБА_5 , доведено факт здійснення обряду поховання позивачем його дядька - ОСОБА_5 , та прийняття позивачем спадщини після смерті дядька - ОСОБА_5 . Також вказує на те, що судом не враховано норми Конституції України (частини перша, четверта статті 41), ЦК УРСР, зокрема статті 548, 549, ЦК України, зокрема статті 319, 386, 1268, пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зокрема пункти 11 та 20.

Від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, встановлено особам, які беруть участь у справі, строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року провадження № 61-28672ск18 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Дмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис за № 40.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого с. Дмитрівка, Золотоніського р-ну Черкаської обл., вбачається, що позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 20, та його батьками значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки від 04 січня 2017 року, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради Золотоніського р-ну Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_4 , 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті проживав одиноко, речі обіходу і вжитку після його смерті перейшли до позивача ОСОБА_1 , який поховав його за власні кошти.

За довідкою від 10 січня 2017 року, виданою виконкомом Дмитрівської сільської ради Золотоніського р-ну Черкаської області, встановлено, що згідно з записами шнурової книги ОСОБА_4 , 1929 року народження, який помер у квітні 2002 року , та ОСОБА_3 1933 року народження, який помер у листопаді 1988 року , є рідними братами по матері.

Згідно з повідомленням відділу реєстрації актів цивільного стану по Золотоніському району Головного управління юстиції у Черкаській області № 2207 від 12 січня 2017 року вбачається, що неможливо видати копії актових записів про народження ОСОБА_4 , 1929 року народження, та ОСОБА_3 , 1933 року народження, у зв`язку з тим, що відсутні архівні дані.

Відповідно до листа Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 25 січня 2017 року № 80/01-16/01-09, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа № 109. 11 лютого 2003 року на державу в особі Золотоніської об`єднаної державної податкової інспекції видано свідоцтво про перехід майна на користь держави на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Дані про спадкоємців як за законом так і за заповітом відсутні.

За наявності зазначених доказів суд першої інстанції встановив факт, що померлий ОСОБА_4 являвся братом померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 Рішення в цій частині в суді апеляційної інстанції не оскаржувалось.

Нормативно-правове обґрунтування

ЦК України, що прийнятий Законом України від 16 січня 2003 року № 435-IV та набрав чинності 01 січня 2004 року, регулює у книзі шостій «Спадкове право» загальні положення про спадкування, питання спадкування за заповітом та за законом, здійснення права на спадкування, виконання заповіту, оформлення права на спадщину, спадковий договір тощо.

При цьому у пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 526 ЦК УРСР).

Статтею 529 ЦК УРСР було врегульовано питання першої черги спадкоємців за законом: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга), що визначено статтею 530 ЦК УРСР.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР у випадку, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (у пункті 1) з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також вказано, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Зазначене положення підтверджується зокрема Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18 (справа № 145/797/15-ц) та Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року № 61-39068св18 (справа № 391/769/17).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування відповідних норм ЦК УРСР до спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, виправданим є висновок суду апеляційної інстанції на підставі статей 529, 530, 555 ЦК УРСР, що оскільки ОСОБА_1 є племінником померлого ОСОБА_4 та не відноситься до спадкоємців першої та другої черги, заповіт на нього не видавався, то він і не може успадкувати земельну частку (пай), що залишилась після смерті дядька - ОСОБА_4 .

Посилання скаржника на норми статей ЦК України не виправдані, оскільки до спірних правовідносин не застосовуються.

Посилання скаржника на норми ЦК УРСР щодо фактичного прийняття спадщини є необґрунтованими, оскільки з довідки Дмитрівської сільської ради від 04 січня 2017 року № 1 (а.с. 10), на яку ОСОБА_1 посилається в якості підтвердження, не вбачається відповідного підтвердження щодо земельної частки (паю).

Посилання скаржника на незастосування судом апеляційної інстанції постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спростовуються тим, що норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом) слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР, що підтверджується роз`ясненням у пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Посилання скаржника на те, що розгляд справи проводився за його відсутності спростовуються матеріалами справи: зокрема розгляд справи Апеляційним судом Черкаської області був розпочатий 01 серпня 2017 року о 08 год 43 хв згідно з журналом судового засідання, а оскаржуване рішення прийняте о 08 год 52 хв (а.с. 66), натомість надіслане ОСОБА_1 електронною поштою клопотання про перенесення судового засідання отримане судовим розпорядником 01 серпня 2017 року о 08 год 57 хв, а головуючим суддею Ювшиною В. І. - о 09 год 04 хв (а.с. 71), тобто вже після розгляду справи та винесення рішення.

При цьому в матеріалах справи міститься підтвердження про завчасне повідомлення ОСОБА_1 про призначене апеляційним судом на 01 серпня 2017 року судове засідання, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення йому 15 липня 2017 року відповідного поштового відправлення (а.с. 62).

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі рішення судом апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик