Ухвала

22 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3232/18

провадження № 61-15321ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про спростування завідомо неправдивої інформації,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про спростування завідомо неправдивої інформації.

Позовна заява мотивована тим, що в ЄДРСР містяться відомості стосовно цивільної справи № 201/11781/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту у вигляді двох рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська: ухвали про відкриття провадження у справі; рішення суду від 06 листопада 2017 року про відмову в задоволенні заяви.

Невизначене коло осіб, які мають повний доступ до вказаної системи, отримують інформацію про те, що саме він, ОСОБА_1 , просить встановити факт, що він є жертвою політичних репресій у період 1997-2017 роки.

Сукупність всіх відомостей є однозначним розповсюдженням інформації про те, що ОСОБА_1 не підлягає реабілітації, оскільки в матеріалах кримінальних справ є сукупність доказів, які підтверджують обґрунтованість притягнення його до кримінальної відповідальності за зраду батьківщині, шпигунство, диверсії, шкідництво, саботаж, терористичні акти, злочини проти людства і гідності, каральні акції щодо мирного населення, вбивства, мордування громадян і пособництво в цьому окупантам у період ВВВ, збройні вторгнення на територію України, організацію збройних формувань, які вчинили вбивства, насильство, розбої, грабежі й інші насильства та особисту участь у вчиненні цих злочинів.

Одночасно зазначені відомості є встановленими судовим рішенням, отже неправдива інформація розповсюджена іменем України.

З огляду на викладене, позивач просив суд спростувати завідомо неправдиву інформацію шляхом: розміщення в ЄДРСР прийнятого рішення суду про відповідне спростування; наступної публікації в Офіційному віснику України «Відомості розміщеного в ЄДРСР рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 06 листопада 2017 року в справі № 201/11781/17 стосовно ОСОБА_1 є неправдивими».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є спростування завідомо неправдивої інформації шляхом: розміщення в ЄДРСР прийнятого рішення суду про відповідне спростування; наступної публікації в Офіційному віснику України «Відомості розміщеного в ЄДРСР рішення Жовтневого районного суду м. Дніпро від 06 листопада 2017 року в справі № 201/11781/17 стосовно ОСОБА_1 є неправдивими».

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2019 року становить 960 500,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України про спростування завідомо неправдивої інформації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько