Справа № 640/7247/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Балан Т.В.,
за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В*ячеслава Володимировича до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_4 В*ячеславівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування
Позивач ОСОБА_1 25.04.2018 року звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. та судові витрати, на підставі ст.ст. 1166 ч.1, 1187 ч.2,1194 ЦК України, ст.ст.1 п.1.6, 9, 30, 34 п.34.1, 35 п.35.1, 36 п.36.2, 37 п.37.1 пп.37.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Ухвалою судді від 02.05.2018 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, направлено запит щодо витребування матеріалів кримінальної справи №6406727/17 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України для огляду в судовому засіданні.
22.05.2018 року ПАТ «Страхова група «ТАС» у справі подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав обопільності вини учасників даного ДТП ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/9694/17 про притягненя до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ст.124 КУпАП.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.
11.06.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначає, що автомобіль належний йому та ОСОБА_4 було придбано в період шлюбу, а тому він має право на отримання страхового відшкодування, оскільки заява ним подана до страховика вчасно. Зазначає, що для визначення суми відшкодування необхідно провести автотоварознавчу експертизу, підстав для зупинення провадження у справі у зв*язку з притягненням ОСОБА_6 немає.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2018 призначено судово-автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_9. На вирішення експертів поставлено питання:- яка ринкова вартість AUDI 100 2.6E д.н.з. НОМЕР_1, після його пошкодження в ДТП, що сталася 22.09.2016 на Журавлівському узвозі(спуск Весніна) в м.Харків. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.10.2018 провадження у справі відновлено.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 22.09.2016 р. приблизно о 09:15 год. в м. Харкові на Журавлівському узвозі (спуск Весніна) позивач став учасником дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, Кіа Sorento, д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5 та AUDI 100 2.6Е, д.н.з. НОМЕР_1, під його керуванням. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень і власникам відповідно завдано матеріальних збитків.
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 р. по справі №640/6727/17 ОСОБА_7 було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення 22.09.2016. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017 р. було змінено вирок Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 р. в частині застосування покарання(амністія) відносно ОСОБА_7, в іншій частині залишено без змін.

Також, позивач вказує, що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_5, згідно свідоцтва про реєстрацію належить дружині ОСОБА_4, а ОСОБА_1 зазначений у ньому як співвласник. Фактично зазначеним автомобілем користується він, а оскільки на момент ДТП ОСОБА_4 була вагітна, то він в їх інтересах займався отриманням страхового відшкодування. 23.05.2017 р. ОСОБА_1 дізнавшись про судове рішення, яким ОСОБА_7 було повністю визнано винним у скоєнні ДТП, звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС», у якому було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_7 на момент ДТП згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. В офісі ПрАТ «СГ «ТАС» позивачем було написано повідомлення про ДТП та надано пакет документів необхідних для страхової виплати. Також, оскільки співробітником страхової компанії (СК ТАС) не було надано бланк заяви на виплату страхового відшкодування з посиланням на те, що така заява пишеться після того, як буде отримана копія рішення суду, що набрало законної сили, ОСОБА_1, у вільній та зрозумілій формі було написано відповідну заяву про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята за вхідним №7467 від 23.05.2017 р. з відміткою на копії.

Оскільки, апеляційний розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_7 відбувся лише 21.12.2017 р., а копію ухвали суду позивачем було отримано лише на початку січня 2018 р., то лише 03.01.2018 р. він звернувся до офісу ПрАТ «СГ «ТАС» з цією ухвалою. Тоді ж співробітником страхової компанії було повідомлено позивача те, що ПрАТ «СГ «ТАС» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку із неподанням заяви про страхове відшкодування. Також, позивачем було отримано листа вих. №9889 від 28.12.2017 р. з цією інформацією. 04.01.2018. р. ОСОБА_1 подав заяву про перегляд вказаного рішення, а також, за рекомендацією співробітника СК ТАС, подав ще одну заяву про страхове відшкодування за підписом дружини ОСОБА_4, написану на бланку ПрАТ «СГ «ТАС». У відповідь на заяву від 04.01.2018 р. від ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_1 отримав лист від 30.01.2018 р. вих. №0401/435, в якому з тих же підстав (неподання заяви про страхове відшкодування) було повідомлено про відмову у виплаті відшкодування.

Позивач вважає, що таке рішення страховика є незаконним та порушує законні права потерпілого на отримання відшкодування. Оскільки, заява про виплату страхового відшкодування була подана 23.05.2017 р. вх. №7467, що не перевищує строку, визначеного у ст. 37.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у страховика відсутні підстави для відмови у страховій виплаті.

Крім того, страховиком не було належно виконано обовязки, передбачені ст. 34.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При тому, що позивач неодноразово звертався до співробітника страховика з питанням про те, які ще документи чи інформація потрібні для своєчасної виплати страхового відшкодування, на що отримував інформацію про те, що нічого не потрібно.

Щодо розміру відшкодування позивач зазначає що відповідно до висновку експерта-автотоварознавця ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_9 №12119 від 24.04.2017 р., проведеного в рамках кримінального провадження за фактом ДТП 22.09.2016 р.: величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_5, приймається в розмірі його ринкової вартості на момент ДТП (22.09.2016) та складає 110512,66 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5, складає 295989,59 грн.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія, який скоїв ДТП застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. Оскільки ліміт відповідальності страховика згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р. за шкоду, завдану майну складає 100000 грн., а розмір матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля 110512,66 грн., то позивач вважає за необхідне визначити розмір позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у сумі 100000 грн., що не перевищує вказаного ліміту.

Крім того, позивач в позовних вимогах просить суд, відповідно до ст. ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, стягнути на його користь судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1000,00 грн., витрати за договором про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_2, згідно якого станом на момент подання позову він сплатив за надання професійної правової (правничої) допомоги 5000 грн. Витрати, які позивач очікував понести, окрім вказаних, складають 5000 грн. на професійну правничу допомогу, 2000 грн. на проведення судової експертизи. Таким чином, на час звернення до суду понесені позивачем судові витрати складають 6000 грн., орієнтовний розмір судових витрат, які очікував понести - 7000 грн. Загальний орієнтовний розмір судових витрат становить 13000 грн.

Відповідач у відзиві від 22.05.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, з огляду на те, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу та звернувся із заявою про відшкодування після закінчення терміну, встановленого законом, не надав передбачених законом доказів, необхідних для одержання страхового відшкодування, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від ОСОБА_5, ОСОБА_4 14.06.2018 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вказані треті особи проти задоволення позову не заперечують, ОСОБА_5 повідомив суд, що отримав страхове відшкодування, заяв та клопотань від інших третіх осіб щодо розгляду справи не надходило.

Також, ОСОБА_4 в своїй заяві на адресу суду вказала, що автомобілем фактично користується та володіє її чоловік ОСОБА_1 і питаннями виплати страхового відшкодування займався також її чоловік ОСОБА_1, а тому вона не заперечує проти отримання страхового відшкодування чоловіком та просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 99).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив, пояснення сторін та представників сторін у справі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 22.09.2016 приблизно о 09:15 годин, ОСОБА_7, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_6 в районі перехрестя вул.Челюскінців та узвозу Весніна, рухався по правій полосі руху узвозу Весніна зі сторони вул.Шевченко у напрямку вул.Пушкінської м.Харкова. Під час руху в районі перехрестя вул.Челюскінців та узвозу Весніна водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3 ПДР України. Не переконався у безпеці свого руху та не впевнився у тому, що сусідня смуга вільна від транспортних засобів, почав здійснювати перестроювання на ліву полосу руху, де у цей час, у попутному напрямку та позаду рухався автомобіль НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_6, тим самим своїми діями створив небезпеку та аварійну обстановку для водія ОСОБА_6 Після чого водій ОСОБА_6 перебуваючи у аварійній обстановці виїхав на зустрічну полосу руху, де трапилось зіткнення автомобіля НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по своїй полосі руху в зустрічному напрямку та послідуючим зіткненням автомобіля НОМЕР_9 під керуванням ОСОБА_1 Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7, виразилося в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем ГАЗ-33021 не зорієнтувався в дорожній обстановці, не переконався у безпеці свого маневру, зманеврував вліво на полосу руху автомобіля НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_6, що рухався позаду нього в попутному з ним напрямку, не надав йому переваги, створивши йому перешкоду та поставив останнього у аварійну обстановку, внаслідок чого водій автомобіля VOLKSWAGEN POLO виїхав на полосу зустрічного руху, де сталося зіткнення його автомобіля з автомобілем «KIA SORENTO» та послідуючим затіненням з автомобілем AUDI 100, що спричинило вищевказані наслідки. Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7, згідно висновку комплексної судової автотехнічної та експертизи відео-, звукозапису №12835/12836/2856 від 27.03.2017 року перебувають у прямому причинному зв'язку з подією та наслідками, що наступили.

Обставини вказаного ДТП встановлені та об'єктивно підтверджуються вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року, з наступними змінами, в частині призначення покарання, згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017 відповідно до якої ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, призначено покарання та звільнено від його відбування на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». (а.с. 15-18)

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також, за клопотанням позивача судом витребувано та оглянуто матеріали кримінальної справи №640/6727/17-к, що перебувала в провадженні Київського районного суду м. Харкова.

А тому, суд вважає, що обставини ДТП 22.09.2016 року та провина в ДТП саме ОСОБА_7 встановлена вироком та ухвалою суду, та є обов*язковими для суду при розгляді справи щодо відшкодування шкоди, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України.

З представлених до суду доказів вбачається, що відповідальність на дату ДТП 22.09.2016 водія ОСОБА_7, який скоїв ДТП застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 р., ліміт відповідальності страховика згідно полісу за шкоду завдану майну складає 100 000 грн. (а.с. 35) Питання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7 в рамках розгляду кримінального провадження судом не вирішувалося. (а.с.47-49)

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується, що завдана майну ОСОБА_1 та ОСОБА_4, шкода завдана винною особою у ДТП ОСОБА_7 та відповідачем (страховою компанією) на час розгляду справи не відшкодована.

Щодо заперечень представника відповідача з приводу наявності у позивача права на звернення до суду з вказаним позовом слід зазначити наступне.

Згідно відомостей свідоцтва про реєстрацію САО 371881 від 14.12.2012 року транспортного засобу AUDI 100 2.6Е р.н. АХ 2251СХ, його власником вказана ОСОБА_4, право користування зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 13)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія 1-ВЛ №160415, 10.06.2011 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 17.12.1986, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №670.(а.с. 87)

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст.ст. 63-65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача посвідчення водія, на час вчинення ДТП 22.09.2016 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI 100 2.6Е р.н. АХ 2251СХ на законних підставах.

Згідно копії заяви, що була написана ОСОБА_1 23.05.2017, та зареєстрована у ПрАТ «СГ «ТАС» за вх. № 7466 23.05.2017, ОСОБА_1 звернувся до страховика з повідомленням про настання страхового випадку. (а.с. 20-21).

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.05.2017 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СГ «ТАС» за вх. № 7467 заяву від 23.05.2017 року (а.с. 22), в якій просить виплатити страхове відшкодування у зв*язку з тим, що відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно роз*ясень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином, враховуючі дані роз*яснення та ті обставини, що пошкоджений автомобіль є спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та Бастанжієвої, враховуючі те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в момент ДТП на законних підставах, беручі до увагу письмову згоду дружини на отримання страхового відшкодування саме чоловіком ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позивач має право на звернення до страхової компанії та до суду з вимогами про виплату страхового відшкодування і доводи заперечень відповідача в цій частині є безпідставними та такими, що спростовані доводами позивача.

При цьому, судом враховані і ті обставини, що вже на вимогу відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 04.01.2018 звернулись вдвох з заявою про виплату страхового відшкодування після набрання вироком у справі про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності законної сили. (а.с. 24)

Відповідно до ст. 34.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно ст. 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи встановлено та не оспорюється як позивачем, так і відповідачем, що провина в ДТП 22.09.2019 року ОСОБА_7 встановлена згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, що зміненого ухвалою Апеляційного суду Харківської області в частині призначення покарання від 21.12.2017. Доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Позивач посилається в позовній заяві на те, що всупереч вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та подання вчасно ним як заяви про настання страхового випадку так і заяви про виплату страхового відшкодування відповідач не виплатив страхове відшкодування та не вчасно повідомив його про прийняте ним рішення щодо відшкодування за страховим випадком.

Так, судом встановлено, що відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» за вих. №9889 на імя ОСОБА_1 датовано 28.12.2017, тобто через 5 місяців після звернення позивача.(а.с. 23)

Як зазначив в позовній заяві позивач та підтвердив в судовому засіданні, усно йому працівником страхової компанії ПрАТ «СГ «ТАС» було розяснено, що його заява страховиком відхилена з підстав недотримання ним встановленої форми заяви, яка повинна бути написана власником пошкодженого майна, не зазначенням суми спричиненої шкоди та реквізитів для здійснення виплати.

Відповідно до ст. 35.1 даного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника,його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; г) підпис заявника та дата подання заяви.

Дослідивши заяву позивача від 23.05.2017 року (а.с. 22) суд приходить до висновку, що дана заява, хоч і написана у дозвільній формі містить всі необхідні реквізити, необхідні для даної заяви та відповідає вимогам ст. 35.1 Закону а тому доводи відповідача в цій частині не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Посилання представника відповідача про необхідність подання заяви лише на бланку страхової компанії є також безпідставними та дані обставини не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, 04.01.2018 за вх. 8554 у ПрАТ «СГ «ТАС» зареєстровано заяву від імені ОСОБА_4 за встановленою формою, на розробленому бланку, з зазначенням суми спричиненої шкоди та реквізитів для здійснення виплати (а.с. 26)

Проте, відповіддю за вих.. № 50401/435 від 30.01.2018 АТ СГ «ТАС» ОСОБА_1 було відмовлено в перегляді рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав перевищення терміну подачі заяви про страхове відшкодування, на підставі ст.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».(а.с. 27)

Дослідивши всі надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що права позивача на отримання страхового відшкодування є порушеними, оскільки доводи відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування лише з підстав неналежного оформлення заяви 23.05.2017 року є безпідставними та необґрунтованими, а відповідь від 30.01.2018 року є суперечливою.

Стаття 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

З тексту самої відповіді вбачається, що про ДТП, що сталася за участі застрахованої у страховика особи 22.09.2016 року ОСОБА_1 вперше звернувся 23.05.2017 року.

Таким чином, суд також приходить до висновку, що річний термін звернення до страхової компанії позивачем не пропущений. А недотримання позивачем 30-денного терміну подання заяви про страхове відшкодування обєктивно зумовлено тривалістю розгляду справи відносно ОСОБА_7

А тому, посилання відповідача на пропуск строку звернення з заявою про страхове відшкодування до страховика не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та є безпідставним та таким, що спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

У зв*язку з тим, що суд вважає, що строк позивачем на подання заяви про виплату страхового відшкодування не пропущений, не підлягає застосуванню і висновки Великої палати ВС з приводу пропуску 1-річного строку на подання заяви та відмови з цих підстав у задоволенні позовних вимог.

Як передбачено в ст. 33-1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно представлених суду доказів, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 щодо ДТП від 22.09.2016 за участі ОСОБА_1 направлено прокурором до суду 05.05.2017, розглянуто судом апеляційної інстанції 21.12.2017. А тому, з обєктивних причин ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати страховику ОСОБА_7, докази що підтверджують настання страхового випадку з вини застрахованого в АТ СГ «ТАС» особи.

Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Відповідно до висновків судової автотоварознавчої експертизи № 12119 від 24.04.2017 ХНДІСЕ ім. засл.проф.М.С. ОСОБА_9, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_10, пошкодженого внаслідок ДТП 22.09.2016р. склала 110512,66 грн.(а.с. 29-37). З даного висновку експерта вбачається, що сума матеріального збитку перевищує ринкову вартість автомобіля у звязку з тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля (295989,59 грн. перевищує його ринкову вартість (110512,66 грн.). Під час розгляду справи від відповідача не надходило будь-яких заперечень щодо визначеного позивачем розміру страхового відшкодувань і клопотань про призначення експертиз також від відповідача не надходило.

Згідно ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний:1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійнім комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Під час розгляду справи, за клопотанням позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу щодо визначення розміру ринкової вартості пошкодженого автомобіля на підтвердження своїх позовних вимоги і згідно висновку експертизи № 17120 від 29.08.2018 року ринкова вартість AUDI 100 2.6E д.н.з. НОМЕР_1, після його пошкодження в ДТП, що сталася 22.09.2016 складає 1498,26 грн. (а.с. 109-124).

Таким чином, враховуючи, що доводи позивача з приводу розміру страхового відшкодування знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума завданої шкоди у межах страхової суми, ліміту відповідальності страховика, яка передбачена в полісі ПрАТ «СГ «ТАС» АЕ/ 8703337 від 15.04.2016 у розмірі 100000 грн. Належних та допустимих доказів на спростування даного розміру відповідачем суду не надано.

Посилання представника відповідача під час розгляду справи щодо неможливості проведення огляду транспортного засобу не підтверджено жодними доказами, а навпаки спростовано доказами позивача щодо відсутності зацікавленості страховика у проведенні такого огляду.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач доказів належного виконання умов договору та щодо добровільного відшкодування шкоди не надав, а посилання відповідача на законність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження протягом судового розгляду, суд поновлює порушене права позивача та стягує з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в межах страхового ліміту 100000 грн., приходячи до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та субєкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими субєктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та розяснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обовязки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обовязки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Зокрема, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (768, 40 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Також, Велика палата Верховного Суду наголошує на тому, що вказаний закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

Визначальним в цивільному судочинстві, за ст.2 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обовязок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією.

В силу ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд вважає за можливе використати аналогію закону, застосувавши норми ст.1 закону №4191-VI до вказаних правовідносин в частині поширення встановленого граничного розміру компенсації на види правової допомоги, наданої позивачу.

При цьому склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наведене також узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Позивачем на підтвердження вимог про оплату правової допомоги надано завірену копію договору про надання правової допомоги б/н від 12.04.2018, укладеного між позивачем та адвокатом ОСОБА_2, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 12.04.2018 на суму 5000 грн., про прийняття від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, оригінал ордеру адвоката ОСОБА_2 від 12.04.2018 на представництво інтересів ОСОБА_1 в судах всіх інстанцій на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 12.04.2018, копію свідоцтва адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.04.2018, а також акт про надану правову допомогу №1 до Договору про надання правової допомоги від 12.04.2018 від 26.04.2018, згідно розрахунків якого на правову допомогу станом на 26.04.2018 витрачено 10 годин, середня вартість 1 години надання правової допомоги складає 500 грн., загальна вартість виконаних робіт складає 5 000грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. (а.с. 145)

Згідно копії квитанції №5 від 13.08.2018, позивачем ОСОБА_1 сплачено вартість проведення авто товарознавчої експертизи №17120 від 29.08.2018, призначеної ухвалою Київського районного суду м. Харкова 13.06.2018 у сумі 2288,00 грн. (а.с. 107)

Таким чином, враховуючи, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягає задоволенню у повному обсязі, вимога щодо стягнення з відповідача суми судових витрат, на правову допомогу в розмірі 5000 грн., що в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, та на проведення експертизи у сумі 2288,00 грн. також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі до суду даного позову 1000 грн.(а.с. 2)

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273 ЦПК України, ст.ст. 623-625, 988, 1167, 1188, 1191, ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 В*ячеслава Володимировича до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_4 В*ячеславівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 В*ячеслава Володимировича страхове відшкодування у розмірі 100000 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору 1000 грн., по оплаті судової товарознавчої експертизи 2288 грн., витрати на правову допомогу згідно квитанції від 12.04.2018 року у розмірі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 В*ячеслав Володимирович АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» - м. Київ, пр. Перемоги, 65

ОСОБА_4 В*ячеславівна АДРЕСА_2

ОСОБА_5 АДРЕСА_3.

ОСОБА_6 АДРЕСА_4

ОСОБА_7 Харківська область, Вовчанський район, с. Іванівка, вул. Леніна, 58

Суддя: