Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 619/2671/16-ц

провадження № 61-20878св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31 березня 2016 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Audi Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Клочківській, 274 у м. Харкові, виїжджаючи із прилеглої території, не надав дорогу автомобілю ВАЗ-21114, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням, внаслідок чого, відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль ВАЗ-21114, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, а його донька, яка перебувала в автомобілі, отримала тілесні ушкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із метою встановлення розміру завданих збитків він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр експертних досліджень «Професіонал» та сплатив за проведення оціночних робіт 1 320,00 грн. Згідно з висновком товарознавчої експертизи від 14 травня 2016 року № 0057/16 розмір майнової шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, складає 41 103,21 грн.

На усунення тілесних ушкоджень його дочки ним куплені медичні препарати на загальну суму 933,39 грн. Протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у нервовому стресі, який негативно відобразився на фізичному та психічному стані, та розмір відшкодування якої він оцінює в 5 000,00 грн. Крім того, він звертався за правовою допомогою до адвоката, вартість послуг якого склала 3 500,00 грн.

У зв'язку із настанням страхового випадку Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ІншурансГруп») йому виплачено страхове відшкодування у розмірі 33 252,67 грн, а тому у рахунок погашення майнового збитку із відповідача необхідно стягнути 10 103,93 грн.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 18 603,93 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 як власник пошкодженого автомобіля погодилася із розміром збитків, визначених страховою компанією, із вимогою про відшкодування шкоди життю та здоров'ю внаслідок ДТП не зверталася. Крім того, позивачем не надано доказів, що ним особисто виконані роботи, необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля, і сума ремонтних робіт перевищила страхову виплату. Також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоди, оскільки пошкоджений автомобіль не належить позивачу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 850,54 грн на відшкодування майнової шкоди, 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 1 320,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, а також вартість послуг за проведення оціночних робіт. Крім цього, внаслідок ДТП позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевному хвилюванні, порушенні звичайного ритму життя.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем і не має права вимоги. ОСОБА_4 як власник пошкодженого автомобіля погодилася із розміром відшкодування, визначеного страховою компанією, такий розмір не оскаржувала, інших відшкодувань не вимагала. Апеляційний суд безпідставно зобов'язав відповідача відшкодувати позивачу заподіяну моральну шкоду, оскільки згідно з пунктом 3 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тоді як позивач не є власником пошкодженого автомобіля.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 31 березня 2016 року о 20 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Audi Q7», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, по вул. Клочківській, біля будинку № 274 у м. Харкові, виїжджаючи із прилеглої території, не надав дорогу автомобілю ВАЗ-21114, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Власником автомобіля ВАЗ-21114 є ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження від 14 травня 2016 року № 0057/16 розмір завданої майнової шкоди у результаті ДТП, що сталася 31 березня 2016 року, складає 41 103,21 грн.

Згідно з листа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 07 жовтня 2016 року розмір страхового відшкодування відповідно до страхового акта від 28 липня 2016 року № 11 становить 33 252,67 грн, які перераховані на реквізити, вказані ОСОБА_4

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов'язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що пошкодження автомобіля, належного ОСОБА_4, сталося із вини ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд не погоджується з цим висновком з огляду на таке.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

У матеріалах справи міститься лист ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 03 серпня 2016 року № 4244, у якому зазначено, що у зв'язку із виплатою страхового відшкодування не на рахунок платника ПДВ із вартості робіт, матеріалів та запасних частин утримано суму ПДВ; після надання документів, що підтверджують виконання ремонтних робіт платником ПДВ, та відновлений транспортний засіб для фото фіксації, страховиком буде переглянуте питання щодо страхового відшкодування.

Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження від 14 травня 2016 року № 0057/16 розмір завданої майнової шкоди складає 41 103,21 грн, у тому числі ПДВ.

Наведене свідчить про те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 7 850,54 грн, є розміром ПДВ, який було утримано під час виплати страхового відшкодування.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем під час проведення ремонтних робіт понесені витрати із сплати ПДВ, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував наведених обставин, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов'язку сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене свідчить про те, що рішення суду апеляційної інстанції у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 850,54 грн на відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції у цій частині.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки він не є власником пошкодженого автомобіля, є безпідставними.

Відповідно до змісту статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що завдана позивачеві моральна шкода полягає у душевному хвилюванні, порушені звичайного ритму життя, психологічному та фізичному стані позивача та близьких йому людей. Крім цього, внаслідок ДТП у позивача стався нервовий стрес, який негативно вплинув на його психічне та фізичне здоров'я, він став дратівливим, замкнутим, втратив почуття довіри до людей, чим погіршив свої відносини із оточуючими.

Таким чином, заподіяна позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, що передбачено пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України. При цьому наявність такої шкоди не залежить від того, чи належить на праві власності особі транспортний засіб, яким вона керувала.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але не правильно застосовані норми матеріального права, оскаржуване рішення у частині стягнення 7 850,54 грн на відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову у цій частині.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та часткового задоволення позову, сплачений у зв'язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4 320,00 грн складають 23 % від заявлених позовних вимог), а саме: відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 23 % від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги, що складає 266,23 грн (1 157,53 грн ? 23 % / 100 % ), а позивач ? повернути відповідачу 77 % суми судового збору, сплаченого останнім за подання касаційної скарг, що складає 1 018,62 грн ( 1 322,88 грн ? 77 %/ 100%).

Суд касаційної інстанції вважає за доцільне стягнути із позивача на користь відповідача 752,39 грн (1 018,62 грн - 266,23 грн) на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 850,54 грн на відшкодування майнової шкоди скасувати та залишити у силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року у цій частині.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 1557,53 грн судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 752,39 грн судових витрат.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак