ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2940/17

провадження № 22-ц/4809/25/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Дуковського О. Л., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.,

учасники справи :

позивач Товариство з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія»,

представник позивача за довіреністю адвокат Ковальов Андрій Ігорович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача за довіреністю Руссу Надія Олексіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 січня 2018 року у складі судді Ковальової О.Б. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики.

В обґрунтування позову зазначало, що 19 січня 2017 року між товариством та ОСОБА_1 укладено письмовий договір про надання безвідсоткової позики у розмірі 30 000 грн. на строк до 20 липня 2018 року. На виконання умов договору товариство надало відповідачу грошові кошти, про що відповідач написав розписку про отримання від товариства грошових коштів в сумі 30 000,00 грн.. В порушення умов договору відповідач зобов?язання щодо повернення грошових коштів не виконує, у зв?язку з чим товариство, як позикодавець вправі вимагати повернення всієї суми позики. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 30 000,00 грн. та пеню відповідно до п.6.3 Договору з розрахунку 5% від вчасно неповернутої суми позики за кожен день прострочення станом на 20 серпня 2017 року, тобто за 183 дні прострочення грошового зобов`язання, всього в сумі 53 500грн.11 коп., а також 1600 грн. судового збору (а.с. 2-5).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» заборгованість за договором про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року в сумі 30 000 грн. , заборгованість за пенею в сумі 53 333 грн. 35 коп. та судовий збір в сумі 1600 грн..

Суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт надання відповідачу позики, а також те, що відповідачем порушено умови відповідного договору позики, доказів належного виконання умов договору відповідачем не надано, тому є підстави для задоволення позову ( а.с. 42-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмовув задоволенні позову. Зазначає, що суд розглянув справу без належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило можливості надати докази. Суд не врахував, що у суді розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до товариства про визнання договору позики недійсним та не вирішив питання про зупинення провадження у справі. Суд не встановив дійсні обставини, які мали суттєве значення для справи, зокрема чи отримав відповідач фактично грошові кошти в позику (а.с.70 - 71).

Позивач не скористався своїм правом і відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження, 20 березня 2018 року призначено судове засідання ( а.с. 74).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 травня 2018 року апеляційне провадження зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 398/4119/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія» про визнання договору позики недійсним (а.с. 81).

У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 05 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача (а.с.85), 09 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів (а.с.122).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року призначено судове засідання на 28 серпня 2019 року для вирішення питання про поновлення провадження у справі та для розгляду справи по суті(а.с. 124).

28 серпня 2019 року поновлено апеляційне провадження у справі (а.с. 136).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 , підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що заперечує проти доводів апеляційної скарги і просить скаргу залишити без задоволення (а.с.134).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позиви визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов?язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року,у постанові у справі № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19 січня 2017 року між ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про надання безвідсоткової позики, за умовами якого відповідач надав ОСОБА_1 , як позичальнику, грошові кошти в розмірі 30 000 грн. на строк до 20 липня 2018 року (а. с. 7-8). Підпунктами 3.3 та 3.4. договору передбачено, що позика надається в готівковому вигляді, про що позичальник зобов?язаний надати розписку в отриманні грошових коштів.

Згідно п. 5.1., п. 6.3. Договору повернення позики має здійснюватися позичальником щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2017 року по липень 2018 року включно, рівними частинами по 1666,67 грн. У випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 5.1 даного Договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5% від вчасно неповернутих сум позики за кожний день прострочення.

Пунктом 9 договору передбачено, що договір розривається при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини суми позики. У цьому випадку позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповернутої позики шляхом звернення з позовною заявою про стягнення коштів (а.с.7-8).

Оригіналом розписки, яку надав суду позивач, підтверджується, що 19 січня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» кошти, в якості позики в сумі 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень) в день складання цієї розписки та зобов язується повернути суму позики до 20 липня 2018 року (а.с.22).

Відповідачем не заперечується факт того, що договір про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року підписаний ним власноручно та що розписка написана ним власноручно.

Також факт видачі товариством та отримання відповідачем позики в сумі 30 000 грн. відповідно до умов договору про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року, підтверджується видатковим касовим ордером від 19 січня 2019 року на суму 30 000 грн., в якому є підпис ОСОБА_1 , як одержувача (а.с.13).

У письмовому запереченні на позов, відповідач зазначав, що він працював водієм з лютого 2013 року по серпень 2017 року у ТОВ «Олександрійська Зернова компаня» водієм. За допомогою психологічного тиску керівництво товариства, посилаючись на здійснення ним перевитрати пального, змусило його підписати договір позики та розписку про отримання ним 30 000 грн., проте гроші він в руки не брав, у зв язку з чим у видатковому касовому ордері відсутня відмітка бухгалтера «оплачено» (а. с.27,28).

Також зперечуючи проти позову, відповідач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» про визнання договору про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року недійсним. Як на підставу недійсності договору ОСОБА_1 посилався на обман зі сторони керівництва товариства.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 травня 2019 року, яке набрало законної сили 25 червня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року недійсним, відмовлено.

Судом встановлено, що позивачем не конкретизовано в чому саме полягав обман зі сторони товариства щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та не надано доказів на підтвердження факту самого обману. Позивач зазначив, що він підписав всі необхідні документи для отримання позики договір позики та розписку про отримання грошових коштів та йому було роз яснено, що частина його заробітної плати буде утримуватись в рахунок погашення боргу, що свідчить про те, що позивач розумів природу правочину, права та обов язки сторін. ОСОБА_1 у позові зазначав, що керівництво товариства вимагало у нього грошові кошти, проте доказів на підтвердження факту вимагання не надав та до правоохоронних органів з цього приводу не звертався.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт неотримання ним грошей в позику, застосування до нього вимагання чи психологічного насильства та укладення ним договору позики під впливом обману, тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання договору недійсним (а.с.112-114).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 травня 2019 року, яким відмовлено у визнанні договору про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року недійсним, має преюдиційне значення для розгляду справи за позовом товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним договором про надання безвідсоткової позики.

Наданим ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» письмовому договору про надання безвідсоткової позики від 19 січня 2017 року, укладеному з ОСОБА_1 , розписці та видатковому касовому ордеру від 19 січня 2019 року, в якому міститься власноручний підпис відповідача про одержання від товариства 30 000 грн., суд дав належну оцінку відповідно до ст.89 ЦПК України та дійшов обгрунтованого висновку, що вони є доказами укладення договору позики та посвідчують факт передання товариством відповідачу в позику 30 000 грн..

Суд обгрунтовано врахував, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, виникнення боргового зобов язання.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Наданим представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду витягом з касової книги за 2017 рік ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» підтверджується, що 19 січня 2019 року товариство отримало в Банку «Райффайзен Аваль» грошові кошти в сумі 30 000 грн. та видало ОСОБА_1 . 30 000 грн. (а.с.138).

Відповідно до прибуткового касового ордера № 13 від 19 січня 2017 року підставою для отримання товариством в банку грошових коштів в сумі 30 000 грн. була фінансова допомога (поворотна) (а.с.139).

За змістом підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Доводи представника відповідача про те, що договір та розписка про отримання позики були написані у зв язку з претензіями товариства до відповідача через перевитрати пального, жодними доказами не підтверджені, тому не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Посилання представника відповідача на недійсність договору з підстав укладання неповноважною особою не було предметом судового розгляду та такі вимоги відповідачем не заявлялися, отже діє презумпція дійсності договору.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Доказів повернення товариству взятих в позику грошових коштів, відповідач не надав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових пістав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 30 000 грн..

Оскільки відповідачем не здійснювалось повернення грошових коштів щомісячно до 20 числа кожного місяця, позивачем відповідно до п. 6.3 договору було нараховано пеню з розрахунку 5% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення, тобто з 21 лютого 2017 року до 20 серпня 2017 року, що складає 183 дні та становить 53 333 грн 35 коп ..

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Частинами першою, другою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахована позивачем пеня в сумі 53 333 грн 35 коп. значно перевищує розмір основного боргу.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ч.3 ст.509 та ч.ч.1 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності , розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України має право її зменшити.

Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог ч.2 ст.13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов? язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов?язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших оставин, які мають істотне значення.

Розмір пені, нарахований позивачем є неспіврозмірним з розміром невиконаного відповідачем зобов?язання. Крім того, як пояснила представник відповідача, товариство має заборгованість перед відповідачем по заробітній платі у зв? язку з чим відповідачем подано відповідний позов.

За таких обставин з урахуванням того, що пеня є завищеною, з урахуванням інтересів обох сторін, колегія суддів вважає, що є правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача до 5000 гривень.

За змістом ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов?язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засіданнія чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов?язковою. Судові виклики здійснюються судовими повісткаи про виклики, а судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повівдомленнями. повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка вручається особі виключно під розписку, яка повертається до суду (ч.1,ч.2 ст.130 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦПК України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Інтереси відповідача на підставі довіреності представляла ОСОБА_3 Н.О..

Судом першої інстанції призначались судові засідання на 15 листопада 2017 року та 17 січня 2018 року, про що представник відповідача не повідомлявся.

До початку судового засідання ОСОБА_1 надав заяву про відкладення розгляду справи у зв?язку з його неможливістю та неможливістю представника прибути в судове засідання з поважних причин.

Проте, така заява була помилково підшита до іншої цивільної справи, що підтверджується актом № 2 від 08 лютого 2018 року (а.с.51), та справу розглянуто у відсутність відповідача та його представника.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що у зв язку з порушенням судом норм процесуального права відповідач та його представник були позбавлені права брати участь у судовому засіданні, надати докази, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олександрійська Зернова компанія» підлягає до стягнення заборгованість за довогором позики від 19 січня 2017 року в сумі 3000 грн. та пеня в сумі 5 000 грн., всього 35 000 грн.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підляає до стягення судовий збір за подання позову в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. 268, п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 січня 2018 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована в установленому законом порядку: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповільністю «Олександрійська Зернова компанія» (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул.Бульварна, 43/2 код за ) заборгованість за договором від 19 січня 2017 року про надання безвідсоткової позики в сумі 30 000 (тридцять тисяч гривень), пеню в сумі 5000 грн., всього 35 000 грн. , а також судовий збір за подання позову в сумі 1600 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді О. Л. Дуковський

В. В. Черненко