Справа № 1516/3177/2012
Провадження № 6/505/111/2019
УХВАЛА

28.08.2019 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вергопуло А. К.,

секретаря судового засідання Ісаченко О. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Подільську Одеської області матеріали цивільної справи за заявою начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворського Г. В. про встановлення порядку виконання рішення суду (заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 ), -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2019 року начальник Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворський Г. В. звернувся до суду з заявою про встановлення порядку виконання рішення суду в частині реалізації нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 при наявності зареєстрованих за вказаною адресою неповнолітньої дитини.

Свою вимогу мотивував тим, що на примусовому виконанні у Подільському МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №1516/3177/2012, виданого 10.06.2014 року Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» боргу у сумі 195298,11 грн.

Боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована неповнолітня дитина. Службою у справах дітей Подільської міської ради Одеської області було відмовлено у наданні дозволу на відчуження вказаного житлового будинку.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні подання з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором №0 від 26.09.2007 року у розмірі 193364,10 грн. та судові витрати у розмірі 1933,64 грн. з кожного.

10.06.2014 року Котовським міськрайонним судом Одеської області був виданий виконавчий лист №1516/3177/2012 по вказаній цивільній справі.

04.10.2016 року виконавчою службою Котовського МРУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1516/3177/2012 від 10.06.2014 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2018 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді виконкому Подільської міської ради Одеської області за вих. №07-14-270/1387 від 22.05.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована неповнолітня дитина.

31.05.2019 року Подільський МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області звернувся з листом до Подільської міської ради Одеської області щодо надання дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1

Відповіддю Служби у справах дітей Подільської міської ради Одеської області за вих.№1728 від 26.06.2019 року, було відмовлено у реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з реєстрацією за даною адресою неповнолітньої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника державним виконавцем визначено розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження».

Так відповідно до ст. ст.48,50,57,61 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Зокрема, згідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК України,згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з п. 28 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802, У разі передачі на реалізацію

нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

В той же час суд вважає, що Подільською міською радою Одеської області правомірно було відмовлено державному виконавцю в наданні дозволу на реалізацію майна боржника, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які

турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Враховуючи вищевикладене та те, що окрім боржника у квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, суд приходить до висновку, що дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної квартири призведе до порушення здорового та нормального зростання дитини. Крім того, примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівню життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворського Г. В. про встановлення порядку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.260,261, 435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворського Г. В. про встановлення порядку виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Одеського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Котовський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя - А. К. Вергопуло

Ухвалу суду підписано суддею 28.08.2019 року.