Справа № 440/121/18 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1205/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Журибіда Б.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Буського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Радехівської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Львівської області, Прокуратури Львівської області про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Буського відділення поліції ГУНП у Львівській області, Радехівської місцевої прокуратури, Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області, Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просив стягнути з відповідачів в його користь 50 000 грн. 00 коп. майнової та 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В подальшому свої позовні вимоги змінив, залучивши до участі в справі ще одного відповідача - Прокуратуру Львівської області. Просив сягнути в його користь з обох відповідачів, з кожного по 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 20.07.2007 року незаконними діями службових осіб Буського РВ йому спричинено тілесні ушкодження. Так, згідно довідки Цілодобового травматологічного пункту 21.07.2007 року, в позивача зафіксовано забої тканин обличчя, забої грудної клітки. З акту судово - медичного дослідження № 2105 від 24.07.2007 р. у ОСОБА_2 виявлено синці на голові, в ділянці грудини, на грудях зліва, садна на спині, на правій руці. Постановою слідчого прокуратури Буського району Львівської області від 20.06.2009 року на підставі ст. 6 п.2 КПК України відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно нього у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ст. ст. 121, 122, 123, 124, 126 ч.2, 129, 342, 345 КК України. Бездіяльністю правоохоронних органів щодо притягнення своїх працівників до відповідальності, йому завдано моральної шкоди. Таку просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Буського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Радехівської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Львівської області, Прокуратури Львівської області про відшкодування шкоди, відмовлено.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року оскаржив представник позивача ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що 20 липня 2007 року ОСОБА_2 приблизно о 19 год. 00 хв. із дружиною ОСОБА_4 займалися домашнім господарством. В цей час до господарства під'їхав легковий автомобіль червоного кольору з якого вийшло троє молодих хлопців в цивільному одязі та підійшли до позивача ОСОБА_2 Один із хлопців представився дільничним інспектором. Між позивачем та особою, яка представилась дільничним інспектором, виник спір з приводу того чи є особа дійсно інспектором, а також з приводу законності випасання худоби поруч стайні, оскільки у позивача з директором ПП «Агро - Прогрес» є довготривалий та постійний конфлікт з приводу випасання худоби. Позивач, не знаючи конкретно, що це за особи до нього підійшли та злякавшись, взяв на вила траву та вирішив віднести її худобі в стайню, і таким чином втекти. Коли він розвернувся та підняв вила з травою, один із хлопців підбіг до позивача ззаду та обхопив його правою рукою за шию. Інший в цей час підійшов до позивача та вдарив рукою по обличчю. Третій чоловік в цей момент також накинувся на позивача, підвернув йому ліву ногу й усі разом повалили його на землю, почали наносити удари ногами по голові й грудях, біля п'яти хвилин. В цей момент підбігла дружина позивача, яка почала кричати й відштовхувала осіб від нього. Один із нападників схопив дружину позивача та повалив її на землю. Після чого хлопці підняли позивача, затягнули у свій автомобіль та наділи кайданки. Позивачу було важко дихати, він попросився вийти з авто. На його прохання ніхто не відреагував, а коли він захотів вийти із авто самотужки, то один із нападників схопив позивача в районі грудної клітки та декілька раз вдарив по обличчю. В цей момент один із нападників разом із завідуючим фермою ПП «Агро - Прогрес», без дозволу позивача зайшли на територію його господарства та вилучили належне йому майно - вила. Свідками усіх цих подій були дружина позивача ОСОБА_4 та його син. Позивача відвезли в Буський районний відділ. Із заявою про вчинення щодо позивача незаконних дій, скаргами на бездіяльність правоохоронних органів щодо розслідування протиправних дій щодо нього, він звертався до відділу поліції, в прокуратуру та в суд. Справа щодо незаконних дій декілька раз закривалась, поновлювалась, однак результатів на даний час немає. Грубе порушення прав і свобод позивача ОСОБА_2 є зафіксовані в постанові про закриття кримінальної справи та у інших доказах, які суд не дослідив. Таким чином, на думку апелянта, незаконне позбавлення волі завдало позивачу ОСОБА_2 душевних страждань, тривоги за своє життя і безпеку родичів, а правоохоронні органи знущаються над інвалідом та принижують його честь та гідність, захищаючи свої працівників, які незаконно позбавили позивача волі.

Звертає увагу на Акт судово - медичного дослідження № 2105 від 23 липня 2007 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_2 виявлено синці на голові, в ділянці груднини на грудях зліва, садна та синці на правій руці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 20 липня 2007 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Дані обставини судом першої інстанції не були досліджені, що стало причиною ухвалення незаконного, на думку апелянта, рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом направлення повідомлень та оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, без їх виклику, за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався .

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Буського відділення поліції ГУНП у Львівській області, Радехівської місцевої прокуратури, Державої казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Львівській області, Прокуратури Львівської області в його користь по 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Судом встановлено, що постановою слідчого прокуратури Буського району Львівської області від 20.06.2009 року, відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту нанесення тілесних ушкоджень, що мав місце 20 липня 2007 року. Відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо дій ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в його діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 121, 122, 123, 124, 126 ч.2, 129, 342, 345 КК України. Відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо дій працівників ВКР Буського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у зв»язку з відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 121, 122, 123, 124, 126 ч.2, 129, 342, 345 КК України. Відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо дій працівників Буського РВ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у зв'язку з відсутністю в їх діях складу будь - якого злочину, передбаченого КК України на підставі ст. 6 п.2 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу позову позивач вказав, що його права були порушені тим, що працівниками міліції Буського РВ 20.07.2007 року йому нанесено тілесні ушкодження, внаслідок чого він зазнав моральних страждань.

Позивач подав суду копії довідки від 21.07.2007 року Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та акту судово - медичного дослідження № 2105 Львівського обласного бюро судово - медичної експертизи про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2, а саме, у останнього були виявлені синці на голові, в ділянці грудини, на грудях зліва, садна на спині, на правій руці, які утворилися від дії твердих предметів та могли виникнути 20 липня 2007 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому моральної шкоди, регулюється ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Стаття 1176 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язковою умовою застосування даної норми закону є заподіяння посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень.

Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії або бездіяльності правоохоронних органів були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено вичерпний перелік підстав та умов при яких особа набуває права на відшкодування моральної шкоди.

Проте, позивач ОСОБА_2 не подав жодних доказів про наявність таких підстав - рішень судів, постанов слідчих чи інших процесуальних документів.

Таких доказів позивач не надав і суду апеляційної інстанції.

Поряд з цим, п. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено що, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що дії чи бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури визнано в судовому порядку протиправними чи такими, що завдали шкоди позивачу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконної дії чи бездіяльності відповідачів, в чому саме полягають незаконні дії кожного з відповідачів, не підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі (в позовній заяві по друкованому тексті до суми, від руки, дописані нулі) чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів і шкодою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено підставності позовних вимог, зокрема, не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин, не доведено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв'язку з чим вимоги позивача вважав необґрунтованими,та такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч обов'язку доказування позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст.268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.