Справа № 310/4901/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 Валер»яновича про визначення порядку володіння та користування квартирою, що є у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку володіння та користування квартирою, що є у спільній частковій власності. При подальшому розгляді справи позивачі уточнили свої позовні вимоги. Позов мотивують тим, що у спільній частковій власності сторін по справі знаходиться трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (по 1/5 частини у кожного без визначення складу майна в натурі). Зазначена квартира, загальною площею 59,4 кв.м, у т.ч житловою площею 42,7 кв. та згідно технічного паспорту складається з коридору № 1, площею 8,1 кв.м, вбиральні № 2, площею 1,0 кв.м, ванни № 3, площею 2,0 кв.м, кухні № 4, площею 5,5 кв.м, кімнати № 5. площею 10,5 кв.м, шафи № 6, площею 0,1 кв.м, кімнати № 7, площею 17,9 кв.м, кімнати № 8, площею 14,3 кв.м. В зазначеній квартирі постійно мешкає відповідач ОСОБА_4, яка вільно користується двома жилими кімнатами з трьох, а саме кімнатою № 7, площею 17,9 кв.м та кімнатою № 8 площею 14,3 кв.м., при цьому кімната № 8 не є ізольованою. Позивачі вказали, що вони з відповідачами не знаходять спільного вирішення питання стосовно порядку користування та володіння спільною квартирою, сплати коштів за житло та комунальні послуги, щодо інших способів врегулювання спірного питання, зокрема продажу квартири, розподілу прибутку від такого продажу тощо. Відповідачі не погоджуються на будь-який варіант вирішення питання користування спільною власністю. Відносини з відповідачами на складаються, нормального спілкування не виходить, між ними склалися суперечливі стосунки, які перешкоджають нормальному та справедливому користуванню квартирою зі збереженням прав усіх співвласників, тому позивачі бажають визначити порядок користування квартирою у судовому порядку.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької обалості від 26.09.2018 року по вказаній цивільній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

В судовому засіданні позивач та представник позивачів- Василенка М.А. та ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надали судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові, вподальшому в судове засідання не з»явилися, надали судові заяву про ролзгялд спраи за їх відсутності та підтримання уточнених позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4І та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що фактично між усіма співвласниками впродовж тривалого часу склався порядок користування спірною квартирою таким чином, що у користуванні відповідачів знаходиться кімната № 8 площею 14,3 кв.м, а у користуванні позивачів - кімната № 7 і кімната № 5. При цьому відповідач вважає, що такий порядок користування квартирою, що фактично склався між сторонами, майже відповідає розміру часток сторін у праві власності на квартиру.

Також зазначали, що позивачі не проживають у спірній квартирі за своїм бажанням., також зі свого боку приймали усі залежні міри для вирішення з позивачами питання щодо спірної квартири у добровільному порядку, але домовленності щодо вартості продажу квартири не досягли, проти належності права власності на квартиру учасникам справи по 1/5 частки кожному не заперечували.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та не визнання позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке.

В судовому засіданні встановлено, що трикімнатна квартира за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Софіївська (колишя назва Димитрова)АДРЕСА_2, належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі по 1/5 частині кожному без визначення складу майна в натурі.

Судом встановлено, що квартира має загальну площу 59,4 кв.м, з якої житлова площа- 42,7 кв. та, згідно технічного паспорту, складається з коридору № 1 площею 8,1 кв.м, вбиральні № 2 площею 1,0 кв.м, ванни № 3 площею 2,0 кв.м, кухні № 4 площею 5,5 кв.м, кімнати № 5 площею 10,5 кв.м, шафи № 6 площею 0,1 кв.м, кімнати № 7 площею 17,9 кв.м, кімнати № 8 площею 14,3 кв.м. Кімната № 8 не є ізольованою, до неї потрапити можна тільки через кімнату № 7, кімната № 5 є ізольованою.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно порядку користування квартирою.

В судових засіданнях підтверджено поясненнями позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_4, а також показаннями свідка ОСОБА_7 факт того, що двома кімнатами з трьох вільно користується відповідач ОСОБА_4

Свідок показав суду, що вона гостювала у відповідача ОСОБА_4 на домашніх святах, які проводилися у кімнаті № 7 квартири, окрім того ОСОБА_4 також займає кімнату № 8.

Твердження відповідачів у відзиві, що ОСОБА_4 користується тільки кімнатою № 8 площею 14,3 кв.м не відповідає дійсності, оскільки потрапити до кімнати № 8 можливо тільки через кімнату № 7, а тому є підстави стверджувати, що кімната № 7 є у загальному користуванні сторін.

Такий порядок володіння та користування квартирою перебільшує розмір частки відповідачів в праві спільної часткової власності та не відповдає частці в праві власності позивачів.

Відсутність домовленості усіх співласників на встановлення певного порядку користування квартирою підтверджується відсутністю згоди відповідачів на укладання угоди щодо визначення порядку користування квартирою за любим з двох можливих варіантів, визначеною судовою експертизою, про що було зазначено відповідачем ОСОБА_4 на судовому засіданні та залишення без розгляду письмової пропозиції позивачів про укладення письмової угоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою за любим з двох можливих варіантів судової будівельно-технічної експертизи.

Показання свідків ніяким чином не спростовують факт належності позивачам права спільної часткової власності на спірну квартиру та їх права на надання їм в користування та володіння частини загального майна в натурі, яка відповідає їх частці.

Факти про відносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 про яке свідчили свідки, ніяким чином не свідчать про наявність згоди усіх співвласників на існуючий порядок користування спірною квартирою та не спростовують права усіх позивачів на встановлення справедливого та законного порядку користування їх власністю.

Згідно висновку проведеної судової експертизи технічно можливим порядком користування спірною трикімнатною квартирою запропоновано тільки два варіанти. При цьому другий варіант передбачає ідеальну відповідність часток у праві власності з незначним відхиленням по показнику житлової площі для усіх співвласників.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

В той же час згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном тощо, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права, створює у позивачів невпененість у реалізації рівних умов щодо здійснення свого права власності.

Згідно ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 1-10/2004, яким визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права". З визначеного поняття Конституційного суду вбачається, що в даному випадку порушений інтерес позивачів у прагненні до користування своєю власністю у належному розмірі для індивідуальних потреб, який не суперечить законодавству, загальноправовим засадам, чиїм-небудь інтересам або справедливості.

За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливає місце мешкання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦКУ кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого

проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтями 386, 391 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з правовим висновком Верховного суду, викладеного в Постанові від 11.06.2018р. по справі № 766/1111/16-ц: «Зі змісту зазначеної норми закону (ст. 358 ЦК України) убачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Разом з тим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним з співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки в натурі, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності.

Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц, постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15в.

Суд вважає, що порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачами відповідно до другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи, при якому за умови проведення робіт по переплануванню квартири запропоновано залишити в спільному користування всіх співласників -коридор № 1, площею 8,1 кв.м, вбиральню № 2, площею 1,0 кв.м, ванну кімнату № 3, площею 2,0 кв.м, кухню № 4, площею 5,5 кв.м, коридор № 10, площею 3,1 кв. м; виділити в користування позивачів кімнату № 5-1, площею 10,6 кв.м та кімнату № 7-1 площею 13,1 кв. м; виділити в користування відповідачів кімнату № 8,

площею 14,3 кв.м та комору № 9, площею 1,5 кв.м, є більш доцільним, справделивим і таким, що відповідає вимогам закону і позивачі погодилися провести таке перепланування за свій рахунок.

Визначаючи саме такий порядок користування спірною квартирою, суд взяв до уваги, що запропонований варіант буде максимально відповідати розміру часток у праві спільної часткової власності усіх співвласників.

Такий порядок користування спірною квартирою не потягне за собою погіршення житлових умов усіх співвласників та не суперечить ст. 358 ЦК України.

Крім того, як зазначено у відзиві, відповідачі займають тільки кімнату № 8, тобто порядок користування квартирою за другим варіантом експертизи відповідає фактичному користуванню квартирою, про який стверджують відповідачі.

Визначаючи порядок користування суд також взяв до уваги, що позивачі між собою мають близьки родинні стосунки та відповідачі також мають між собою близьки родинні стосунки.

Враховуючи судову практику з даного питання, в загальному користуванні, як правило залишаються нежитлові приміщення, як- кухня, ванна кімната, коридор тощо.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 Валер»яновича про визначення порядку володіння та користування квартирою, що є у спільній частковій власності, задовольнити.

Визначити порядок володіння та користування трикімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши в право користування і володіння:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рахунок належних їм 3/5 часток у праві спільної часткової власності- кімнату № 5-1, площею 10, 6 кв.м., та кімнату № 7-1, площею 13, 1 кв. м., загальною площею 35, 5 кв.м., з подальшим проведенням позивачами робіт по переплануванню квартири;

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рахунок належних їм 2/5 часток у праві спільної часткової власності- кімнату № 8, площею 14,3 кв.м, комору № 9, площею 1,5 кв. м., загальною площею 23, 7 кв.м.;

залишити у спільному користуванні всіх співвласників- коридор № 1, площею 8,1 кв.м, вбиральню № 2, площею 1,0 кв.м, ванну № 3, площею 2,0 кв.м, кухню № 4, площею 5,5 кв.м., коридор № 10, площею 3,1 кв.м., загальною площею спільного користування -19, 7 кв.м.,

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Валер»яновича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352, 40 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Валер»яновича на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352, 40 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Валер»яновича на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352, 40 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику)

учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивачі: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідачі: ОСОБА_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

ОСОБА_5 Валер»янович, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст рішення суду складено 01 квітня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_8