Справа № 214/8296/18
2/214/38/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

02 квітня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, при заочному розгляді справи, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

СУТЬ СПОРУ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, яка надійшла до суду 11.12.2018 року, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором №26 від 11.09.2014 року станом на 19.11.2018 року в загальному розмірі 22 993,62 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту (основний борг) 700 грн., по процентам за користування кредитом 148,00 грн., пені 20 366,00 грн. та стягнути судові витрати з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26, за умовами якого позивач надав позичальникові кредит в розмірі 700 грн. зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 196 грн., що разом складає 896,00 грн. у строк до 24.09.2014 року.

Відповідач відповідно до п.2.3 Договору частково сплачував частково відсотки за користування кредитом, відсотки пені за прострочення заборгованості, останній раз 10.10.2014 року, після чого жодних дій, спрямованих на погашення кредиту не здійснював, на телефонні дзвінки не відповідав. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, порушенням умов договору, представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Служба миттєвого кредитування», просила суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 19.11.2018 року в загальному розмірі 22 993,62 грн.

Ухвалою від 18.01.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_2 до судового засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються поштове повідомлення. Про поважність причини неявки суд не повідомив.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, 11.09.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» як кредитодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено кредитний договір за № 26, за умовами п.п.1.1-2.1 якого позичальник отримав кредит в сумі в сумі 700 грн. на споживчі цілі в строк до 24.09.2014 року зі сплатою процентів за користування ним в сумі 196 грн. (а.с. 5-6).

Сторонами погоджений наступний порядок плати за користування кредитом: відповідно до п.3.1 договору, розмір процентів, які позичальник повинен сплатити 2% за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Загальна вартість кредиту для позичальника дорівнює розміру передбачених в п.3.1 договору процентів, які позичальник буде зобовязаний сплатити на користь кредитодавця. Позичальник не зобовязаний додатково до процентів сплачувати на користь кредитодавця будь-які інші платежі, які б збільшували загальну вартість кредиту.

Відповідно до п.3.3 договору, позичальник зобовязується повернути кредит в сумі 700 грн., а також проценти за користування ним в сумі 196 грн., нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, а разом 896 грн.

Крім того, відповідно до п.2.3 договору, на підставі заяви позичальника, поданої кредитодавця не пізніше ніж за 2 робочі дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. У цьому випадку позичальник зобовязаний сплатити кредитодавця проценти в розмірі, визначеному п.3.1 договору, та проценти за час наданої відстрочки.

Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав належним чином, надавши кредит в обумовленому сторонами розмірі 700 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає визначене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в силу ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Як слідує з розрахунку заборгованості (а.с.10-36), ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 26 від 11.09.2014 року належним чином не виконував, в результаті чого станом на 19.11.2018 року утворилась заборгованість за тілом кредиту (основний борг) 700 грн., по процентам за користування кредитом 148 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який суд вважає належним та допустимим доказом, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем грошових вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам, які підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 20 366, 00 грн., суд виходить з наступного.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання.

Згідно з ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штраф, пеня), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Аналізуючи обсяг відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, визначений розмір відсотків за користування кредитом 2% в день від суми кредиту 700 грн., суд приходить до висновку, що визначений умовами договору розмір пені зі збільшенням його в залежності від тривалості порушення зобовязань позичальником не відповідає засадам розумності та справедливості.

З урахуванням ст.2 ЦПК України щодо загальних засад та завдань цивільного судочинства та п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14.

У розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та мають іншу правову природу.

Судовим розглядом справи встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачем, становить 848 грн. (з розрахунку: 700 грн. тіло кредиту + 148 грн. відсотки), в той час як заборгованість за пенею, нарахованою за прострочення виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на 19.11.2018 року - 20 366 грн. Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права, що також передбачено в абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13.

Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку, рівень виконання позичальником своїх зобовязань перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування», суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 1700 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14.

Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованості за кредитним договором № 26 від 11.09.2014 року станом на 19.11.2018 року в загальному розмірі 2548 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 700 грн., по процентам за користування кредитом 148 грн., за пенею 1700 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст.141 ЦПК України та п.39Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до якого у разі, якщо суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У звязку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 1762 грн. у рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, сплаченого за ставками, діючими безпосередньо на момент звернення до суду (а.с.1).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором № 26 від 11.09.2014 року станом на 19.11.2018 року в загальному розмірі 2548 (дві тисячі пятсот сорок вісім) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 700 (сімсот) грн. 00 коп., по процентам за користування кредитом 148 (сто сорок вісім) грн. 00 коп., за пенею 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складання.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», корд , юридична адреса: вул. 40 років Радянської України буд.39-а офіс 25, м. Запоріжжя, Запорізька область.

Відповідач: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення суду складено та підписано 02.04.2019 року.

Суддя Н.Г. Гринь