Єдиний унікальний номер 235/4798/19 Номер провадження 22-ц/804/2284/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Бахмут Донецької області

Донецький апеляційний суд у складі судді-доповідача Соломахи Л.І., суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М., розглянувши у приміщенні суду у письмовому провадженні цивільну справу № 235/4798/19 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини з апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Садовнікова Анастасія Олександрівна, на ухвалу Красноарміи?ського міськраи?онного суду Донецькоі? області від 15 липня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у складі судді Величко О.В., -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначала, що перебувала з боржником ОСОБА_2 у шлюбі, від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_4 . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з нею, боржник в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, а тому просила видати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини (а.с. 1 - 3, а.с. 8 - 10).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відмовлено.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам частини першої статті 163 ЦПК України, оскільки заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України; відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (а.с. 31).

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Садовнікова А.О. на підставі ордеру серії ХМ № 018141 від 25 липня 2019 року (а.с. 32), в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким видати судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій формі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не переконався, що окрім пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, на який він послався, існує і пункт 5 частини першої статті 161 ЦПК України, де чітко зазначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, на який і посилалася заявниця у своїй заяві.

Суд зазначив, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам частини першої статті 163 ЦПК України, оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій формі. Проте в частині першій статті 163 ЦПК України зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. Отже не зрозуміло, чому суд першої інстанції послався на цю норму, оскільки заява була підписана належним чином (а.с. 30).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 серпня 2019 року за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року про відмову у видачі судового наказу відкрито апеляційне провадження (а.с. 42 - 44).

Заявник ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_2 , які згідно матеріалів справи мають зареєстроване місце проживання у місті Донецьку, тобто на території, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 від 08 серпня 2019 року були повідомлені відповідно до частини 2 статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 08 серпня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 49).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу заявника боржником ОСОБА_2 на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року справупризначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), про що заявник ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_2 були повідомлені відповідно до частини 2 статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 27 серпня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 54).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_2 перебували у шлюбі, шлюб був зареєстрований 07 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 463, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 21).

Від шлюбу подружжя мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 22).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 27 вересня 2018 року (а.с. 23 - 24).

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 посилалася на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, боржник в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає (а.с. 8 - 10).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною другою статті 161 ЦПК України встановлено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на пункт 3 частини першої статті 165 ЦПК України, який передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу, та виходив з того, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що зазначені судом першої інстанції підстави відмови у видачі судового наказу суперечать пункту 5 частини першої статті 161 ЦПК України, який передбачає видачу судового наказу якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Право заявника ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку передбачено і частиною третьою статті 184 Сімейного кодексу України.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції також необгрунтовано послався на те, що заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам частини першої статті 163 ЦПК України через те, що заявником заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Стаття 163 ЦПК України встановлює вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Зокрема, частина перша статті 163 ЦПК України встановлює, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Проте, про невідповідність заяви ОСОБА_2 саме вимогам, які встановлені частиною першою статті 163 ЦПК України, судом в оскаржуваній ухвалі не зазначено.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали про відмову у видачі судового наказу, про що обгрунтовано зазначає заявник в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до повноважень, які встановлені статтею 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повноважень щодо видачі судового наказу не має, а тому клопотання заявника ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Садовнікова А.О., про прийняття апеляційним судом нового рішення про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Садовнікова Анастасія Олександрівна,задовольнити частково.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року про відмову у видачі судового наказу скасувати, справу направити для продовження розгляду до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.

Судді: Л.І. Соломаха

О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований