Справа № 359/5840/19
Провадження № 2/359/2199/2019
26 листопада 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.
при секретарі - Степаненко А.О.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики -
Ухвалою судді від 12.07.2019 року( а.с. 16) відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді від 31 жовтня 2019 року( а.с. 30) закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та обставини викладені в позові, просила позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, а також заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подала.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2018 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 10 000 гривень, які зобов`язалася повернути 24 березня 2018 року ( а.с.7).
Крім того, 23 березня 2018 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 10 000 гривень, які зобов`язалася повернути 27 березня 2018 року ( а.с.8).
Оригінали розписок були надані суду для огляду представником позивача.
Факт складання вказаних розписок відповідачем не оспорюється.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з твердженнями представника позивача, відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позики ні 24 березня 2018 року- за розпискою від 16.03.2018р., ні 27 березня 2018 року-за розпискою від 23.03.2018 р., будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Про це свідчить також та обставина, що оригінали розписок знаходяться у кредитора.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Згідно вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ч.1 та 2 цієї статті, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-3019цс15 від 13 січня 2016 року.
При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованих позивачем сум, відповідачем надано не було.
Правильність розрахунків процентів за користування позикою, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму боргу, згідно ст.. 625 ЦК України, зазначених у позовній заяві (а.с. 4,5), судом перевірена.
Суд бере до уваги те, що поданий позивачем розрахунок відповідає дійсному розміру вирахуваних процентів та втрат. Так, згідно розрахунку проценти за користування позикою, на рівні облікової ставки НБУ, за період з 01.04.2018 р. по 01.06.2019 р. складають 4068 грн.84 коп., три проценти річних за період з 01.04.2018 р. по 01.06.2019 р. складають 698 грн.62 коп. та інфляційні втрати за цей же період складають 22 088 грн. 32 коп. Правильність розрахунку перевірена судом та не викликає зауважень.
З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, документально підтверджені понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141223,,258,259,263-265,266,273,280-282 ЦПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок( сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2019 року.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів