Єдиний унікальний номер 725/1752/19
Номер провадження 2-н/725/80/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м.Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Федіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітка ОСОБА_2» про видачу судового наказу за вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою та просила видати судовий наказ про стягнення з боржника на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1445,34 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15800 грн.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтю 161 цього Кодексу.

Статтею 163 ЦПК України встановлено форму та зміст заяви про видачу судового наказу та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу судового наказу якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Зокрема за змістом п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, вважаючи, що її вимоги стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі, заявник при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, посилаючись на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якого від сплати судового збору звільняються позивачі лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, окрім вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, заявник також просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що до структури заробітної плати не входить, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до вимог ст. 2 вказаного Закону, до структури заробітної плати входять: 1) основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 2) додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; 3) інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, додатковою заробітною платою можуть вважатися не будь-які гарантійні і компенсаційні виплати, а лише ті гарантійні і компенсаційні виплати, які роботодавець виплачує працівникові у звязку із виконуваною ним роботою за трудовим договором.

З системного аналізу вище наведеного в сукупності з положеннями ст. 117 КЗпП України вбачається, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника проводиться не у звязку із виконуваною працівником роботою, а, навпаки, у звязку із звільненням працівника та не проведенням з ним належного розрахунку після припинення трудових відносин. Тобто, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобовязань з виплати заробітної плати, і не входить до структури заробітної плати, а тому при зверненні до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення слід сплачувати судовий збір за відповідними ставками передбаченими Законом України «Про судовий збір».

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного суду України від 16.10.2016 року у справі № 761/14537/15-ц та від 30.11.2016 року у справі № 6-1121цс16, а також постанові Верховного суду від 20 січня 2019 року у справі №910/4518/16, провадження № 12-301гс18.

Таким чином, дана заява подана до суду з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки до неї не додано документу на підтвердження сплати судового збору за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому у видачі судового наказу слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, що не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці», ст.4,19,27, 160-166, 258,260,353,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітка ОСОБА_2».

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9, частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна