Провадження № 2/331/587/2019
Справа № 331/32/19
13 травня 2019 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, -
В С Т А Н О В И В :
4.01.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) про поділ майна , яке є об`єктом спільної сумісної власності у такий спосіб:
?визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 1 (загальна площа АДРЕСА_3 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
?визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа АДРЕСА_5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
?визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 3 (загальна площа АДРЕСА_6 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
?визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 6 (загальна площа АДРЕСА_7 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
?визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_8 (загальна площа 76.5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
?визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_9 5 (загальна площа 58.1 кв.м., кількість кімнат-2)в будинку АДРЕСА_4 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14 грудня 2011 року по 29 жовтня 2018 року вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_5 (Чахер), який розірвано на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року.
Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з нею та перебуває на її утриманні.
Відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в житті дитини та її вихованні участі не приймає, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліментів.
За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними 14.03.2014 року за спільні кошти було набуте нерухоме майно, а саме:
- квартира № 1 (загальна площа 71.2 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 819, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 2 (загальна площа 57,8 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 820, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 3 (загальна площа 54,9 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 821, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 4 (загальна площа 76,5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 822, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 5 (загальна площа 58,1 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 823, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 6 (загальна площа 57,6 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 824, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.
Враховуючи, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитини, а відповідач ніяким чином не допомогає як матеріально, так і у вихованні дитини, вона бажає поділити майно подружжя на підставі ст..ст. 60, 69, 70, 71 СК України.
Представник позивача адвокат Кравченко Я.І., надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач по справі ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 13 травня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду від 09 січня 2019 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовче судове засідання (а.с. 54-55)
Ухвалою суду від 21 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. (а.с. 64)
Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 79)
Ухвалою суду від 11 березня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено. (а.с. 90)
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що з 14 грудня 2011 року по 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 знаходилася у шлюбі з ОСОБА_5 (Чахер), який розірвано на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року, ухваленого по справі № 335/8957/18 (провадження № 2/335/2257/2018). (а.с. 28-31)
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ) мають неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. (а.с. 17)
За час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (Чахер) за спільні кошти було набуте нерухоме майно, а саме:
- квартира № АДРЕСА_10 (загальна площа 71.2 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 819, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 2 (загальна площа 57,8 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 820, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 3 (загальна площа 54,9 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 821, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 4 (загальна площа 76,5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 822, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 5 (загальна площа 58,1 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 823, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А.;
- квартира № 6 (загальна площа 57,6 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 824, посвідчений 14.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. (а.с. 33-44)
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158771623 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_11 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 819, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 95-96).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158771897 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_12 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 820, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 99-100).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158772022 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_13 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 821, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 97-98).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158772059 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_14 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 822, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 101-102).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158772139 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_15 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 823, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 103-104).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 158772379 від 07.03.2019р. щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_16 придбана ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, р.№ 824, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А.. (а.с. 105-106)
Таким чином, право спільної сумісної власності сторін на спірні квартири презюмується, якщо сторонами не доведено іншого.
Згідно частини третьої статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У рішенні Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 зазначено, що «відповідно до Конституції кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, включаючи й рівність у майнових відносинах», які регулюються положеннями Сімейного та Цивільного кодексів. Суд нагадав, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що пожитки, набуті подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Відповідно, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і таким об`єктом може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні та збільшення розміру частки на користь одного з них.
Позивачем в обґрунтування вимоги щодо поділу майна подружжя та збільшення розміру її частки майна зазначено, що після припинення шлюбних відносин неповнолітня дитина подружжя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в житті дитини та її вихованні участі не приймає, у звязку з чим ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліментів.
Відповідач в судове засідання не зявився, заперечень стосовно позовних вимог не надав, як і не надав будь-яких доказів на спростування доводі позивача, а тому суд покладає в основу рішення доводи та докази, наявні в матеріалах справи та надані стороною позивача.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено, що відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в житті дитини та її вихованні участі не приймає, що є суттєвою обставиною для вирішення питання щодо відступу від засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні та збільшення розміру частки на користь ОСОБА_1 ..
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності у запропонований нею спосіб є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_9 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 5000,00 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) задовольнити.
Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), а саме:
-квартиру № 1 (загальна площа 71.2 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
- квартиру № 2 (загальна площа 57,8 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
- квартиру № 3 (загальна площа 54,9 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
- квартиру № 4 (загальна площа 76,5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
- квартиру № 5 (загальна площа 58,1 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 ;
квартиру № 6 (загальна площа 57,6 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на квартиру № 1 (загальна площа 71.2 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на квартиру № 2 (загальна площа 57.8 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на квартиру № 3 (загальна площа 54.9 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на квартиру № 6 (загальна площа 57.6 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_10 ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), право власності на квартиру № 4 (загальна площа 76.5 кв.м., кількість кімнат-2) в будинку АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), право власності на квартиру № 5 (загальна площа 58.1 кв.м., кількість кімнат-2)в будинку АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень 00 копійок.
Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подане протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва