ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Харків

справа № 613/781/15-ц

провадження № 22-ц/818/1509/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

Треті особи: Сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання недійсними договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) та державного акта на право власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року, ухваленого суддею Харченком С.М.,-

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року представник ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати недійсною довіреність, визнати недійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) та витребувати її з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 липня 2015 року провадження у вказаній цивільній справі закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції від 10 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з уточненою позовною заявою, в якій просили:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 02 березня 1999 року серії НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського нотаріального округу Харківської області, відповідно до якого ОСОБА_4, що діє за дорученням, яке посвідчене Зарябинською сільською радою 13 січня 1999 р. за № 337 від імені ОСОБА_8 продав ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), що розташовується в с.Зарябинка, КСП «Зарябинка», цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене сертифікатом площею 5,96 умовних кадастрових га за НОМЕР_2, виданий адміністрацією м.Богодухова 03 вересня 1996 року за №483;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, від 9 вересня 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_3, який на підставі розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 6 травня 2004 року №207 є власником земельної ділянки площею 68.6093 га, що розташована на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №130;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відшкодувати судові витрати за рахунок співвідповідача та відповідача солідарно в рівних частинах.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 2 березня 1999 року серії НОМЕР_1, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, відповідно до якого ОСОБА_4, що діє за дорученням, яке посвідчене Зарябинською сільською радою 13 січня 1999 року за №37 від імені ОСОБА_8 продав ОСОБА_3 право на земельну частку /пай/, що розташовується в с.Зарябинка, КСП «Зарябинка», цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене сертифікатом площею 5,96 умовних кадастрових га за НОМЕР_2, виданий адміністрацією м.Богодухова 03 вересня 1996 року за № 483 - визнано недійсним. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 9 вересня 2004 року на ім'я ОСОБА_3 в частині права власності на 5,96 умовних кадастрових га, земельної ділянки розташованої на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, площею 68,6093 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №130 - визнано частково недійсним. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правоздатність і дієздатність власника сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 ОСОБА_8, на момент укладення договору купівлі - продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, від 02.03.1999 року, була припинена (в зв'язку зі смертю) і ОСОБА_4 не міг вчиняти будь-яких дій, від імені ОСОБА_8, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Строк позовної давності позивачами пропущено не було, оскільки позивачі раніше, як правонаступники, зверталися до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 10 липня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, поданим з того ж самого предмету, та в межах строку позовної давності, а саме: 22.01.2018 року позивачі, як правонаступники після смерті ОСОБА_6, звернулися до суду з позовом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд розглянув і задовольнив вимоги осіб, які по суті не мали статусу учасників справи і процесуальних повноважень, оскільки після поновлення провадження у справі, всупереч вимогам ст. 55 ЦПК України та ухвали апеляційного суду, судом не було вирішено питання щодо правонаступництва у даній справі після смерті первісного позивача ОСОБА_6 та закриття провадження.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття у спадщину пая на підставі сертифікату та про видачу свідоцтва про право на спадщину на пай. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі знали або могли знати про припинення дії довіреності. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права на пай за спірним договором.

Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 не мав волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу земельного паю спростовується змістом доручення на право розпорядження паєм у тому числі шляхом відчуження його будь-кому за договором купівлі-продажу. Також вважає, що наявність заповіту ОСОБА_8 на дійсність спірного договору не впливає. Крім того, предметом заповіту є не земельна частка (пай), а сертифікат.

Сторони не є учасниками правочину, на підставі якого у ОСОБА_3 виникло право власності на земельну ділянку, яке посвідчене державним актом, виданим згідно із актом органу державної влади. Державний акт, виданий не на пай, а на окремі земельні ділянки і не на підставі спірного договору, а на підставі розпорядження Богодухівської РДА № 207 від 6.05.2004 р„ яке є чинним.

Строк позовної давності за пред'явленими вимогами потрібно обчислювати з дати закінчення 6-місячного строку прийняття спадщини ОСОБА_8 - 16.07.1999 р., в межах якого ОСОБА_6 могла і повинна була довідатися про порушене право на пай як частину спадкового майна, який сплинув 16.07.2002 р. Сторона позивачів не довела, а суд не установив, той факт, що ОСОБА_6 не могла дізнатися про порушення свого цивільного права в межах установленого строку позовної давності, і цей строк нею пропущений з поважних причин, що є підставою для відмови у позові.

Позивачами до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на підставі рішення Богодухівської райдержадміністрації від 03 вересня 1996 року № 483 ОСОБА_8, як члену коллективного сільськогосподарського підприємста «Зарябинка» було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 03 вересня 1996 року у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зарябинка», розміром 5, 96 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить два мільярди п'ятсот вісімдесят чотири мільйони дев'ятсот тисяч крб. Сертифікат зареєстровано 03 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 190.

У розділі сертифіката про зміни, які вносяться до сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай) зазначено, що право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Вартість земельної частки (паю) становить 25 тисяч 849 грн (т. 1 а.с. 17).

Згідно з копією розписки від 13.01.1999 року ОСОБА_8 передав голові фермерського господарства «Солекс», ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, останній гарантував щорічну оплату та зберігання за правонаступниками (т. 1 а.с.15).

Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області 14 січня 1999 року, ОСОБА_8, який мешкав в с.Зарябинка Богодухівського району Харківської області, на випадок своєї смерті належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий Богодухівською районною державною адміністрацією 03 вересня 1996 року на підставі рішення Богодухівської райдержадміністрації від 03 вересня 1996 року № 483, сертифікат зареєстровано 03 вересня 1996 року у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 190, заповідав ОСОБА_6 (т.1 а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 10 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 липня 1999 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку, жилої площі 15,80 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого в селі Зарябинка Богодухівського району Харківської області та грошового вкладу з процентами та усіма компенсаціями, що знаходиться в ощадкасі № 2831/018 на рахунку № 953 (т. 1 а.с. 94, 213).

Згідно з договором купівлі - продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 02 березня 1999 року ОСОБА_4 на підставі доручення, посвідченого Зарябинською сільською радою 13 січня 1999 року, від імені ОСОБА_8, продав ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом площею 5,96 умовних кадастрових га за НОМЕР_2, виданий адміністрацією м. Богодухова 03 вересня 1996 року за № 483/190 (т. 1 а.с.7).

Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 09 вересня 2004 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 06.05.2004 року № 207 є власником земельної ділянки площею 68,6093 га, що розташована на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 130 (т. 2 а.с. 56,57).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого 08 липня 2015 року Зарябинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого 10 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9, який був сином ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 140).

З копії спадкової справи № 296/2015 Богодухівської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що 15 липня 2015 року до Богодухівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 189-190).

Відповідно до службової записки начальника відділу у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 23.03.2017 року та технічної документації щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності КСП « Зарябинка» та складення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі продажу права на земельну частку (пай) серія ААН № 51991 від 02.03.1999 року, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) розміром 5,96 в умовних кадастрових гектарах серія НОМЕР_2, зареєстрованого за № 190, який виданий по КСП «Зарябинка» Богодухівського району Харківської області. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 68,6093 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області серія НОМЕР_3 від 09.09.2004 року зареєстрований за № 130 на ім'я гр. ОСОБА_3, видано замість декількох сертифікатів на право на земельну частку (пай), до складу, яких входить також вказаний сертифікат серія НОМЕР_2. Земельна ділянка складається із трьох окремих земельних ділянок загальною площею 68,6093 га, а саме: НОМЕР_7 -40,1157 га; НОМЕР_8 - 11,0949 га; НОМЕР_9 - 17,3987 га. Сертифікат на право на земельну частку(пай) серія НОМЕР_2, входить до складу земельної ділянки площею 40,1157 га.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому до правовідносин, що виникають із спадкування, підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР 1963 року у редакції, чинній на момент їх виникнення, які кореспондуються з зазначеними нормами матеріального права Цивільного Кодексу України 2004 р. та регулюють спірні правовідносини, які продовжують тривати, тому доводи апеляційної скарги про те, що це є підставою для скасування рішення суду, судова колегія відхиляє.

Згідно п.6 ч.1 ст.69 ЦК УРСР в редакції 1963 р., дія довіреності припиняється внаслідок смерті громадянина, що видав довіреність.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР в редакції 1963 р., правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Отже, договір купівлі - продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, було укладено 02 березня 1999 року між ОСОБА_4, від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3, тобто після смерті власника сертифікату.

Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час укладення спірного договору купівлі продажу) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного суд дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_8 на час укладення договору купівлі-продажу помер і право на земельну (частку) пай успадковано ОСОБА_6, тому ОСОБА_4 не мав повноважень щодо відчуження цього майна.

Згідно з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статей 71, 74, 75 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно статті 80 ЦК Української РСР1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Отже, ОСОБА_6 була власником спадкового майна - права на земельну частку (пай) - з моменту відкриття спадщини - з ІНФОРМАЦІЯ_1. А відчуження на користь ОСОБА_3 вказаного майна було порушенням права власності ОСОБА_6, та відповідно й права власності її спадкоємців.

Законодавець не обмежує спадкоємця, який прийняв спадщину, строками щодо її оформлення, а підставою цього позову стало саме неможливість позивачів реалізувати своє право на оформлення спадкового майна, тому доводи представника відповідача стосовно пропуску позивачем позовної давності також підлягають відхиленню.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. У разі прийняття спадщини спадкоємцем вся спадкоємна маса приймається у повному обсязі, якщо інше не встановлено волею спадкодавця у заповіті. Строки позовної давності до оформлення права на спадщину не застосовуються, разом з тим вони застосовуються до спору про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Матеріали справи не свідчать, що ОСОБА_6 було відомо про наявність договору купівлі-продажу земельної частки (паю) і вона свідомо не звернулась до суду.

Позивачі в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердили, що дізнались про наявність договору купівлі-продажу в 2015 році , ці доводи представник відповідачів не спростував.

Оскільки позивачі обґрунтовували позов тим, що про порушення свого права їм стало відомо у 2015 році, доказів іншого початку перебігу позовної давності відповідач не надав і суд не встановив, то висновок суду про те, що позивачі не пропустили строк позовної давності, є обґрунтованим.

Помилковими є доводи відповідачів стосовно відсутності відомостей про прийняття спадщини на земельний пай з тих саме підстав, що спадщина приймається вцілому (ст.548 ЦК 1963 року та ст.1268 ЦК 2003 року) не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Земельним кодексом України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Земельний сертифікат - це документ, який посвідчує право особи на земельну частку (пай) і містить відомості про її вартість та розмір в умовних кадастрових гектарах. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на земельну ділянку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо не залучення позивачів в якості правонаступників ОСОБА_6, судова колегія не приймає, оскільки відсутність ухвали про залучення до участі у справі правонаступників не може бути підставою для скасування рішення суду в розумінні ст. 376 ЦПК України.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після ОСОБА_6, вступили як правонаступники позивача у справу шляхом подачі уточненої позовної заяви, приймали участь у розгляді справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана відповідна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Доводи апеляційнох скарги про наявність рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_10 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке є підставою для закриття провадження у справі, оскілько воно постановлено між тими ж сторонами, судова колегія також відхиляє, оскільки позов у тій справі було заявлено з інших підстав, а саме в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, тоді як в даній справі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 29 березня 2019 року