ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/684/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Расулової А.А.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у спірній квартирі, в якій також зареєстрований ОСОБА_5, з січня 2017 року в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, чим порушує майнові права позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з викладених в позові підстав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що на початку 2017 року ОСОБА_5 звернувся до свого сусіда ОСОБА_4 за допомогою щодо приватизації квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 порекомендував відповідачу юриста, з яким у подальшому у березні 2017 року відповідач уклав договір про надання послуг з приватизації квартири. На далі відповідач переїхав тимчасово до м.Ізмаїлу Одеської області, де перебувала його вагітна дружина та потребувала допомоги відповідача. У березні 2018 року, коли ОСОБА_5, зібравши всі документи для приватизації спірної квартири, повернувся до м.Києва, він дізнався, що ОСОБА_4 самовільно зареєструвався до спірної квартири без дозволу ОСОБА_5 та без відповідних документів. Більше того, відповідач не має доступу до своєї квартири, оскільки позивач змінив замки на вхідних дверях, всі речі та майно відповідача знаходяться у квартирі та фактично знаходяться у розпорядженні позивача. Також, на підставі вказаних фактів, за заявою ОСОБА_5, Дарницьким УП ГУ НП у м.Києві розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто за фактом підробки ОСОБА_4 офіційних документів на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 25552 від 03.11.1987 року, виданого Виконавчим комітетом Подільської районної Ради народних депутатів м.Києва, основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, а також особи, які мають право на проживання: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 49).

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, позивач послався на Акт обстеження побутових умов від 23.04.2018 року, який складено про те, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживає з січня 2017 року, особистих речей у квартирі не має. Вказаний акт складено у писутності мешканців будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Однак, суд критично ставиться до вказаного документу, як до належного та допустимого доказу не проживання відповідача у спірній квартирі, оскільки вказаний акт не посвідчено відповідальними особами організіції балансоутримувача будинку АДРЕСА_1 та не відповідає встановленому зразку акту про не проживання, тоді як позивачем надано акт обстеження побутових умов.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи з практики Європейського Суду втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняттям житла охоплюються не всі види житлових приміщень, але при цьому, поняттям житла охоплюються і ті житлові приміщення, у якому особа збирається проживати. Так, у рішенні у справі «Gillow v. United Kingdom» від 24.11.1986 р. Суд вказав, що заявники, які володіють але не проживають у своєму домі протягом тривалого часу, можуть вважати цей будинок своїм житлом, оскільки вони мали намір туди повернутися і в них зберігається достатній зв'язок зі своєю власністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що тимчасово не проживав у квартирі, оскільки виїджав до вагітної дружини у м.Ізмаїл Одеська область, але постійно підтримував зв'язок із квартирою. Інтересу до спірного житла не втрачав, оскільки не має іншого житла. Крім того, у спірній квартирі позивач без його відому та згоди поміняв замки на вхідних дверях, чим чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним житлом.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факт заміни замків на вхідних дверях у спірному жилому приміщенні, а також не підтвердив факту, що нові ключі від квартири позивач надав відповідачу.

Вказана обставина свідчить про те, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, а тому в даному випадку суд вважає, що відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки був позбавлений доступу до квартири.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів є правом особи, а не обов'язком.

А тому, та обставина, що ОСОБА_5 не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою не спростовує факту наявності перешкод у користуванні відповідачем жилим приміщенням.

Окрім цього, при ухваленні рішення суд також враховує, наявність розпочатого Дарницьким УП ГУ НП у м.Києві кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто за фактом підробки ОСОБА_4 офіційних документів на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 56).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивача порушено, відповідач був відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк з поважних причин, не втрачав зв'язок із квартирою, що свідчить про його намір повернутися до вказаного житла, тому, на переконання суду не втратив право користування нею, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: