КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Єдиний унікальний номер справи № 759/5088/13-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2123/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2013 року представник позивача ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 19 лютого 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 107/ПВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 14692,00 дол. США з розрахунку 11 % річних на строк з 19.02.2007 року по 18.02.2014 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на ст. 514 ЦК України, за якою до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також на ч. 1 ст. 516 ЦК України, за якою заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом позивач вважає, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 107/ПВ-07 від 19 лютого 2007 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 06 березня 2013 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 118 074,48 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 97 629, 38 грн.; сума заборгованості за відсотками - 14 411,70 грн.; сума заборгованості за комісією - 6 033,40 грн., з них прострочена заборгованість: за тіло кредиту - 79 670,71 грн.; за відсотками - 13 440,17 грн.; за комісією - 5 915,97 грн.

11 березня 2014 року заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва позов задоволено (т.1, а.с.80-82).

15 грудня 2015 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року задоволено. Скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року і призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1, а.с.135-136).

12 вересня 2016 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва зазначену справу залишено без розгляду (т.1, а.с.175).

15 грудня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, скасовано ухвалу Святошинського суду м. Києва від 12 вересня 2016 року та передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1, а.с. 199).

28 листопада 2017 року заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва позов задоволено (т.1, а.с. 242-245).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року скасувати у частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 118 074,48 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 170/ПВ-07, відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 14 692,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі до 18.02.2014 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом (т.1, а.с. 6-9).

Згідно з довідкою розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 170/ПВ-07 від 19 лютого 2007 року, станом на 06 березня 2013 року заборгованість становить 118 074,48 грн., в тому числі: тіло кредиту - 12 214,36 доларів США, що за курсом НБУ становить 97 629,38 грн.; відсотки - 1 803,04 доларів США, що за курсом НБУ становить 14 411,70 грн.; комісія - 6 033,40 грн.

З них: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 9 967,56 доларів США, що за курсом НБУ становить 79 670,71 грн.; відсотки - 1 681,56 доларів США, що за курсом НБУ становить 13 440,71 грн.; комісія - 5 915,97 грн. (т.1, а.с. 18).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 1050 ч.2 ЦК України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 107/ПОР-07 від 19 лютого 2007 року, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №107/ПВ-07 від 19 лютого 2007 року та несе з боржником солідарну відповідальність (т.1, а.с. 10).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 3 договору поруки № 107/ПОР-07 від 19 лютого 2007 року, Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що ц Боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого, ТОВ «Укрпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (т.1, а.с. 22-26).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Пунктом 4.8 договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, встановлено порядок повідомлення боржників про передачу «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги. Зокрема, п.п. 4.8.1, 4.8.2 договору передбачено, що «Дельта Банк» та «Укрпромбанк» зобов'язані письмово повідомити боржників про передачу відповідних прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення за формою, узгодженою «Дельта Банком» та «Укрпромбанком» в усіх істотних аспектах впродовж 5 (п'яти) робочих днів з дати укладення цього договору.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 174,9 долари США грн. по 20 (двадцяте) число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту. Шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Згідно п.1.5, 2.6, 2,7 кредитного договору проценти за користування Кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по Кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, Банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителями умов цього Договору та договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у випадках, передбачених пп. а - ж, в тому числі і в випадку порушення Позичальником строків платежів, що встановлені Договором.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Твердження апелянта щодо того, що договір поруки є припиненим на підставі ст. 559 ЦК України, оцінюються колегією суддів критично.

Так, згідно ст. 559 ЦК України, у разі якщо строк договору поруки не встановлено, договір поруки припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з цим, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-368цс16 від 22 червня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Дельта Банк» направляв відповідні вимоги №48.2-08/549/13 від 24 січня 2013 року до ОСОБА_3, та №48.2-08/699/13 від 24 січня 2013 року до ОСОБА_2, що підтверджується досудовими вимогами та реєстром поштових відправлень (т.1, а.с. 19-21). Позовну заяву направлено до суду першої інстанції 30 березня 2013 року (т.1, а.с. 32), тобто, в межах шестимісячного строку після направлення вимоги боржнику.

Лист ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_3 №2768 від 27 березня 2008 року про дострокове повернення кредиту, копію якого надав апелянт, не може бути врахований колегією суддів, оскільки не є належним та допустимим доказом, відповідно до ст..ст. 76- 81 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко