Справа № 27082019 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1210/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Чижович І.З., представника прокуратури Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року в складі судді Волоско І.Р. в справі за позовом Львівської міської ради до державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_4 Євгенія ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , з участю третіх осіб Управління комунальної власності Львівської міської ради, Галицький районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України м. Львів, Установа дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова, Львівське комунальне підприємство «Снопківське» про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,-

встановила:

У листопаді 2016 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В., Малькової Л.М., Сандул І.Г., з участю третіх осіб ТзОВ «МС ОПТ», Управління комунальної власності Львівської міської ради, Галицький районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України м. Львів, Установа дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова та ЛКП «Снопківське» про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликався на те, що 26.09.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 269,7кв.м. та 112,9 кв.м., загальною площею 382,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна є протокол загальних зборів учасників, серія та номер 3, виданий 22.09.2016, видавник ТзОВ «МС ОПТ». Однак об`єкт, на який зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , не перебував у власності ТзОВ «МС ОПТ». Будинок з приналежними до нього будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Вважає, що внаслідок вибуття вказаних вище нежитлових приміщень із комунальної власності порушено права, майнові інтереси законного власника майна - територіальної громади м. Львова.

Після відкриття провадження у справі № 461/7082/16-ц здійснено поділ об`єкта нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , перереєстровано державним реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_7 за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

У зв`язку із уточненням позовних вимог первісного відповідача - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничну У.В. замінено на належного відповідача - державного реєстратора Бірак Є.В.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд витребувати з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 269,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення 112,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 269,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яку здійснив державний реєстратор ОСОБА_7 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 112,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку здійснив державний реєстратор ОСОБА_7 ..

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року позов задоволено.

Витребувано з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 269,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення 112,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано повернути вказане майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 269,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яку здійснив ОСОБА_7 , державний реєстратор Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», індексний номер: 32496588 від 23.11.2016 р. вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: 1/2, власники: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 112,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку здійснив ОСОБА_7 державний реєстратор Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», індексний номер: 32495127 від 23.11.2016 р. вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: 1/2, власники: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягнуто солідарно з державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 3717,00 грн.

Рішення оскаржила представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 , вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно поданої позивачем інформаційної довідки від 30.11.2016 року спірним об`єктам нерухомості присвоєні унікальні реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, що відрізняються юридично та технічно від тих, на які посилається позивач, як на своє право власності, що в цілому вказує на абсолютну відмінність даних об`єктів нерухомого майна, від заявлених вимог у позові.

Звертає увагу, що у Львівської міської ради відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, якими володіють чинні власники спірного нерухомого майна, при цьому міська рада обґрунтовує своє право власності на приміщення площею 1386,2 кв.м., а не окремі спірні приміщення площею 112,9 кв.м. та 269,7 кв.м.

Просить врахувати, що на даний час достовірно органами досудового слідства не встановлено, чи існують в об`єктивній реальності розпорядження Галицької районної адміністрації від 18.09.1997 року № 128 та реєстраційне посвідчення за № 962 від 16.03.1998 року, на підставі яких у первинного власника виникло право власності на спірний об`єкт, наявні матеріали справи не дозволяють встановити наявність чи відсутність таких первинних документів.

Апелянт ОСОБА_9 зверталася з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет встановлення ідентичності предмета спору, відповідних правомочностей Львівської міської ради на такий об`єкт та встановлення тотожності об`єкта, яким володіє Львівська міська рада та того об`єкта, який знаходиться у володінні відповідачів, проте суд першої інстанції відхилив її клопотання, що на думку апелянта свідчить про одностороннє вивчення судом даної справи та винесення неправомірного рішення.

Таким чином, враховуючи наявні розбіжності як в описі об`єктів нерухомості, так і в розмірі їхніх площ, а також враховуючи наявність двох протилежних реєстраційних номерів об`єктів нерухомого майна, твердження позивача та висновки суду першої інстанції про те, що у даному випадку наявні правові підстави для задоволення позову в порядку вимог ст. 388 ЦК України, вважає помилковими, оскільки змістом віндикаційного позову є повернення саме тієї речі, яка вибула із законного володіння власника та збереглася в натурі.

Крім цього, позивачем не подано суду доказів встановлення порушення процедури внесення записів до Державно реєстру речових прав за рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Пшеничної У.В., зокрема щодо реєстраційного номеру спірного нерухомого майна 01, індексний номер НОМЕР_1 , з врахуванням здійснених змін 18.11.2016 року щодо поділу даного об`єкта.

Також, просить врахувати, що структурному підрозділу Львівської міської ради Управлінню комунальної власності було відомо про факт належності спірного нежитлового приміщення третім особам станом на 2009 рік, що має значення для правильного вирішення питання, чи пропущено строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. На переконання апелянта, позивач пропустив строк пред`явлення позову, оскільки звернувся до суду із позовною заявою в листопаді 2016 року, що є окремою підставою для відмови в позові.

Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо дотримання принципу пропорційності при втручанні у право на мирне володіння майном, за яким втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям, з наданням справедливої та обґрунтованої компенсації.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 , представник третьої особи Управління комунальної власності Львівської міської ради Чижович І.З., а також представник прокуратури Панькевич Р.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач державний реєстратор Бірак Є.В., Сандул І. ОСОБА_10 ., ОСОБА_6 , представники третіх осіб Галицького районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України м. Львів, Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова, ЛКП «Снопківське» будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник відповідача ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням як захисника на проведенні слідчих дій в рамках кримінального провадження, представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_11 звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

У статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) зазначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах належним їй майном як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із частиною третьою статті 16 вказаного Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За змістом статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Частиною першою статті 60 Закону № 280/97-ВР встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частинами п`ятою, восьмою цієї статті визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що будинок з приналежними до нього будівлями, загальною площею 1386,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, реєстраційний номер майна 5433360, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 09.04.2004 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державоно реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 20).

Нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 Свєнціцького, 7 площею 382,6 кв.м. є окремо стоячою будівлею, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Львова.

Відповідно до бази даних нарахування орендних платежів станом на 20.10.2016 р. за вказаною вище адресою обліковуються два договори оренди, а саме: № Г-8603-13 від 22.03.2013 укладений з Галицьким районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України м. Львова, предметом якого є нежитлові приміщення підвалу загальною площею 115,5 кв.м, під індексами 11-1, 11-8, а також № Г-10175-16 від 05.07.2016 укладений з Установою дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова, предметом якого є нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 281,2 кв.м. під індексами 13-1 - 13-22.

Разом з тим, 18.07.2016 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур О.І. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_12 (з відкриттям розділу), індексний номер 30505910 щодо об`єкту нерухомого майна нежитлових приміщень площею 269,7 кв.м. та 112,9 кв.м., загальною площею 382,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: реєстраційне посвідчення серія та номер 962, видане 16.03.1998 року, видавник ЛО ДКП «Бюро технічної інвентаризації», розпорядження серія та номер 128, видане 18.09.1997 року Галицькою районною державною адміністрацією.

В подальшому, ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. продав вказані нежитлові приміщення ОСОБА_13

15.09.2016 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична У.В. на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ОПТ» від 14.09.2016 року, зареєструвала право власності на вказані приміщення за ТзОВ «МС ОПТ».

26.09.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (спільна часткова власність, по 1/2 розмір частки) на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 269,7 та 112,9 кв.м., загальною площею 382,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна є протокол загальних зборів учасників, серія та номер 3, виданий 22.09.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ОПТ».

В подальшому, державний реєстратор Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_7 18.11.2016 р. на підставі поділу об`єкта нерухомого майна нежитлових приміщень площею 269,7 кв.м. та 112,9 кв.м. (загальною площею 382,6 кв.м.) прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нежитлового приміщення загальною площею 269,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та щодо нежитлового приміщення загальною площею 112,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Колегія суддів звертає увагу, що одночасно із зверненням позовом по даній справі позивачем Львівською міською радою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення площею 269,7 кв.м. та 112,9 кв.м., загальною площею 382,6 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2016 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 року ухвала Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2016 року скасована, постановлена нова ухвала про задоволення заяви про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлові приміщення площею 269,7 та 112,9 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, після відкриття провадження у даній справі № 461/7082/16-ц здійснено поділ об`єкта нерухомого майна і в подальшому перереєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нежитлових приміщень, об`єктів нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 118).

У частині першій статті 2 ЦПК України зазначено, що метою цивільного судочинства визначено ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183 цс 18) відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв.

З матеріалів справи встановлено, що згідно архівних даних Галицької районної адміністрації м. Львова за номером 128 зареєстровано розпорядження адміністрації за іншою датою 12.07.1997 року «Про передачу квартир у власність громадянам», а 18.09.1997 року за іншими номерами видавалися розпорядження № 1123 «Про розгляд заяви ОСОБА_14 щодо проведення добудови веранди і гаражу по АДРЕСА_2 «Про розгляд заяви ОСОБА_15 », № 1125 «Про розгляд заяви ОСОБА_16 ».

Таким чином, розпорядження Галицької районної державної адміністрації номер 128 від 18.09.1997 року не існує.

При цьому, власник спірного приміщення Львівська міська рада згоди на відчудження спірних приміщень не надавала, не видавалося відповідне розпорядження і не реєструвалося реєстраційне посвідчення.

Суд першої інстанції встановивши, що спірні нежитлові приміщення належать територіальній громаді м. Львова, яка свою волю на їх вибуття, зокрема, у зв`язку із підробленням первинного правовстановлюючого документа та переходу на його підставі права власності до ОСОБА_12 не давала, прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позову про витребування цього нерухомого майна від останніх його набувачів, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18).

Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують, обов`язкові підстави для скасування рішення суду у цій частині вирішення позовних вимог, колегією суддів не встановлені.

Щодо доводів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_17 . ОСОБА_18 звернулася лише одночасно із поданням апеляційної скарги 23.09.2018 року.

Крім цього, під час апеляційного розгляду справи 21 серпня 2019 року представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_19 подав заяву про застосування строку позовної давності, звертаючи увагу суду на те, що його довірителька не була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справу в суді першої інстанції, оскільки вона проживає за адресою АДРЕСА_3 , натомість суд направляв судові повістки за адресою АДРЕСА_4 , відтак вона була позбавлена можливості подавати заяви та клопотання, тому вважає справедливим, що саме суд апеляційної інстанції розгляне клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 представляв один представник ОСОБА_9 , яка діяла на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, відповідно від 11.03.2015 року та 27.08.2015 року (т.1 а.с. 54,55).

Також, особисто відповідач ОСОБА_6 зверталася із апеляційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2016 року про відкриття провадження по справі (т. 1 а.с. 186), подавала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, отримувала судову повістку про виклик в судове зсідання на 14.05.2018 року (т.2 а.с.6), на 04.07.2018 року (т. 2 а.с. 18).

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції, як особисто відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а також їх представник ОСОБА_9 мали можливість до винесення рішення судом першої інстанції подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, проте до суду першої інстанції такої заяви не подавали, відтак відповідного змісту заява подана одночасно з апеляційною скаргою, а також під час розгляду апеляційної скарги по суті, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстави спливу позовної давності звернення з позовом до суду, при цьому оцінка змісту таких заяв судом апеляційної інстанції не надається.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з розподілом судових витрат здійсненим місцевим судом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, витрати по сплаті судового збору суд поклав в тому числі на державного реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_7 , вимоги до якого по суті спору не пред`являлися, а також стягнув витрати з відповідачів солідарно, що суперечить положенням ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині змінити, покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частинах в сумі 1858,50 грн. на кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року змінити.

Викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 1858 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 50 коп. з кожної.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк