Справа № 133/2416/17
Провадження № 22-ц/801/91/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуСправа № 133/2416/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.

за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Сорока Д.В., дата складання повного тексту рішення 12 жовтня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (далі - ПАТ «СК «Перша») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 28 червня 2017 року близько 07:00 водій автомобіля «Део-Сенс» д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_4 (страховий поліс №АК/4000289 ПАТ «СК» ПЕРША»), рухаючись по другорядній дорозі в с. Махнівка Козятинського району Вінницької області в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме пункт 16.11, відповідно до якого «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та дорожньої розмітки 1.13, не надав переваги у русі автомобілю марки МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_3 та допустив зіткнення з правою стороною вказаного автомобіля, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль позивача отримав ряд механічних пошкоджень, що підтверджено копією звіту експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 21 листопада 2017 року за № 25 і встановлено розмір матеріального збитку, сума якого складає 227274 гривні 91 коп. Крім того, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження становлять 562,80 грн., витрати на транспортування пошкодженого внаслідок ДТП належного йому автомобіля становлять 3500 грн.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу спричинено також моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях пережитих ним у зв'язку із самим фактом дорожньо-транспортної пригоди, з тим, що він не може користуватись своїм автомобілем, позбавлений можливості заробляти кошти та утримувати свою сім'ю, перебуває у стані постійного стресу, тому заподіяну моральну шкоду він оцінює у 30000 грн.

Виходячи з наведеного, положень статей 1187, 1188, 1194 ЦК України, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 кошти в рахунок погашення матеріальної шкоди в сумі 227274,91 гривні, кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 гривень, витрати на автотоварознавче дослідження транспортного засобу у розмірі 562,80 гривень та витрати на транспортування пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу 3500 гривень.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в розмірі 130774 гривні 91 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 2907 гривень 75 копійок понесених судових витрат при оплаті судового збору за подачу позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що транспортний засіб ЗАЗ «Део-Сенс», д.н.з. НОМЕР_3, на момент ДТП був застрахований у ПАТ «СК «Перша», відповідно до Полісу обов'язкового страхування АК/4000289 від 30 травня 2017 року, яке відповідно до визначеного авто-товарознавчого дослідження № 666Е-07/17 від 26 липня 2017 року вартості матеріального збитку ТЗ МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_4, провело виплату страхового відшкодування загальним розміром 100000 грн, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 130774,91 гривень (розрахунок 227274,91 грн. - 100 000 грн. + 3500 грн.).

Суд також виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 10000 гривень, враховуючи глибину страждань позивача у зв'язку з фізичним болем, що йому було завдано, ступінь вини відповідача.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що висновок експертного дослідження від 21 листопада 2017 року складений з порушенням методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2002, а тому розмір збитків є необґрунтованим, оскільки у висновку експертного дослідження не враховано вартості технічно справних складників та вартості металобрухту, які залишаються в позивача та мають ринкову вартість. Зазначений позивачем розмір відшкодування складає 224388,42 гривень (розмір збитку) - 120580 гривень (вартість залишків) - 100000 гривень (страхове відшкодування) = 3807,92 гривні, а тому саме 3807,92 гривні є майновою шкодою спричиненою позивачу.

Позивачем не обгрунтовано розмір завданої моральної шкоди, а тому рішення суду в частині стягнення 10000 гривень є незаконним.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

28 червня 2017 року близько 07:00 водій автомобіля «Део-Сенс», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4, рухаючись на автодорозі Кременець Біла-Церква в напрямку м. Хмільник Вінницької області на перехресті в с. Махнівка Козятинського району Вінницької області не надав переваги в русі автомобілю марки МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_3, який рухався в напрямку м. Житомир.

В результаті даної ДТП пасажири автомобіля «Део-Сенс» отримали тілесні ушкодження, автомобілі отримали механічні пошкодження, що вбачається з витягу з кримінального провадження № 0000657 від 28 червня 2017 року /а. с. 10/ та з протоколу огляду місця події ДТП /а. с. 11-19/.

Постановою Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 10 серпня 2017 року кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000657 від 28 червня 2017 по факту ДТП, закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за частиною першою статті 286 КК України.

Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 25 від 21 листопада 2017 року, матеріальний збиток завданий позивачу ОСОБА_3 внаслідок пошкодження автомобіля МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_7 становить 227274,91 грн. /а. с. 24-37/.

Відповідно до акту № 1021 виконаних робіт від 28 червня 2017року перевізником - ФОП ОСОБА_6 були виконані автотранспортні послуги в сумі 3500 гривень /а. с. 42/.

Транспортний засіб ЗАЗ «Део-Сенс», д.н.з. НОМЕР_3, на момент ДТП був застрахований у ПАТ «СК «Перша», відповідно до Полісу обов'язкового страхування АК/4000289 від 30 травня 2017 року /а .с. 23/.

ПАТ «Страхова компанія «Перша» відповідно до визначеної авто-товарознавчого дослідження № 666Е-07/17 від 26 липня 2017 року вартості матеріального збитку ТЗ МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_4 /а. с. 86-89/, проведено виплату страхового відшкодування загальним розміром 100000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 58460 від 10 січня 2018 року /а. с. 80/.

Установлено і не заперечується учасниками справи, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП /а.с. 71/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб ЗАЗ «Део-Сенс», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП був застрахований у ПАТ «СК «Перша», відповідно до Полісу обов'язкового страхування АК/4000289 від 30 травня 2017 року, яке відповідно до визначеної авто-товарознавчого дослідження № 666Е-07/17 від 26.07.2017 вартості матеріального збитку ТЗ МАН L 2000, д.н.з. НОМЕР_4, провело виплату страхового відшкодування загальним розміром 100000 грн, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 130774,91 грн..

Також суд зазначив, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 10000 гривень, враховуючи глибину страждань позивача у зв'язку з фізичним болем, що йому було завдано, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди та матеріальним становищем відповідача.

Зазначений висновок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У частинах другій, п'ятій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що докази, які містяться у справі, зокрема висновок авто товарознавчої експертизи № 25 від 21 листопада 2017 року, висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 666У-07/17 від 26 липня 2017 року, свідчать про те, що майнова шкода спричинена автомобілю позивача дорівнює ринковій вартості автомобіля на час ДТП.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звертає увагу судів на те, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, ураховуючи те, що майнова шкода спричинена автомобілю позивача дорівнює ринковій вартості автомобіля на час ДТП, а також те, що під час апеляційного розгляду позивач повідомив суду, що автомобіль ним відчужено, а тому з огляду на зазначені вище норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог.

Так, колегія суддів враховує, що відповідно до висновку авто товарознавчої експертизи № 25 від 21 листопада 2017 року, наданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, ринкова вартість автомобіля MAN L2000, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7, станом на час проведення дослідження становить 272274 гривні 91 копійка, а розмір величини матеріального збитку становить 227274 гривні 91 копійка /а. с. 27/, тобто заключна частина щодо визначення вартості матеріального збитку суперечить мотивувальній частині висновку в цій частині.

У той же час, відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 666У-07/17 від 26 липня 2017 року, який наданий ПАТ СК «Перша», сума відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує ринкову вартість ідентичного технічно справного автомобіля, відповідно проводити ремонтно-відновлювальні роботи економічно недоцільно, тому вартість матеріального збитку становить 224388,42 гривні. /а. с. 89/.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування ПАТ «СК «Перша» вартість залишків становить 120580,50 гривень /а. с. 82/.

Вказаний письмовий доказ не спростований будь-якими іншими доказами по справі.

Саме зазначений висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 666У-07/17 від 26 липня 2017 року та розрахунок суми страхового відшкодування ПАТ «СК «Перша» апеляційним судом приймається до уваги при розрахунку розміру заподіяної відповідачем майнової шкоди позивачу, оскільки позивачем всупереч частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів щодо вартості автомобіля після ДТП, хоча саме на позивача у спірних правовідносинах лежить обов'язок доведення розміру заподіяних збитків.

Ураховуючи, що позивачем відчужено залишки автомобіля, інших доказів його залишкової вартості після ДТП не надано, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача майнову шкоду в сумі 3807 гривень 92 копійки, врахувавши, що 100000 гривень виплачено позивачу страховою компанією ПАТ «СК «Перша» та вартість залишків автомобіля позивача після ДТП, що становить відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування 120580,50 гривень /розрахунок 224388,42 - 100000 - 120580,50 = 3807,92 гривні/.

Крім цього, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на транспортування пошкодженого внаслідок ДТП належного йому автомобіля в сумі 3500 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № 1021 від 28 червня 2017 року та актом № 1021 виконаних робіт від 28 червня 2017 року /а. с. 42, 43/.

Разом з тим, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на автотоварознавче дослідження транспортного засобу у розмірі 562,80 гривень суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки висновок авто товарознавчої експертизи № 25 від 21 листопада 2017 року судом до уваги не приймається, оскільки він є неповним, заключна частина висновку суперечить мотивувальній частині щодо розміру величини матеріального збитку, крім цього, висновок не містить інформації щодо вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а тому не є належним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України.

Водночас, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає законним та обґрунтованим враховуючи наступне.

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості, судом враховано глибину і тривалість моральних страждань позивача, автомобіль якого зазнав значних пошкоджень, поведінку відповідача, який ухиляється добровільно відшкодовувати шкоду позивачу, за даних конкретних обставин цей розмір не може вважатися явно завищеним чи надмірним. Таким чином, суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині, а тому правових підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд не вбачає.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, з ОСОБА_4 слід стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 173 гривні /розрахунок 17307,92 (задоволена частина вимог) х 100 : 261337,71 гривень (ціна позову) вимоги майнового характеру = 6,62 % (задоволена частина позову/, /2613,38 (1 % ціни позову) х :6,62 % = 173 гривні/.

Крім цього, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в сумі 1852,10 гривень (оспорювана частина рішення 140774,91 х 1 % х 150 % = 2111,62 (сума судового збору за подання апеляційної скарги, що підлягала сплаті) х 87,71 % (задоволена частина вимог апеляційної скарги) = 1852,10 гривень).

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1679 гривень 10 копійок /1852,10 - 173 = 1679,10 гривень/, а також витрати понесені відповідачем на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 14007 гривень /15000 (вартість витрат на правничу допомогу) х 93,38 % (відмовлена частина вимог) = 14007 гривень/.

При цьому, суд враховує надані відповідачем докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу в сумі 15000 гривень, договір № 01/02/18 про надання правничої допомоги від 01 лютого 2018 року, ордер серія КС № 273643, акт приймання-передачі наданих послуг від 03 березня 2018 року, квитанцію від 01 лютого 2018 року /а.с. 54, 55, 99, 100/.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення майнової шкоди, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 7307 (сім тисяч триста сім) гривень 92 копійки.

В іншій частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 /Ідентифікаційний код НОМЕР_8/ на користь ОСОБА_4 /Ідентифікаційний код НОМЕР_9/ судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) гривень 10 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 14007 (чотирнадцять тисяч сім) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.