ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/1096/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанська Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: Вижницька нотаріальна контора Чернівецької області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Пилип'юка І.В., повний текст якого виготовлено 10 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Вижницька державна нотаріальна контора про визнання заповіту дійсним, в обґрунтування якого зазначала, що Вижницькою державною нотаріальною конторою 03.04.2015 року заведено спадкову справу №96/2015 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, в матеріалах справи якої знаходяться два заповіти від імені спадкодавця ОСОБА_3, з яких:

- перший заповіт було посвідчено 18.02.2015 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. за реєстраційним №188;

- другий заповіт було посвідчено ІНФОРМАЦІЯ_1 секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Мар'янчук Н. В. за реєстраційним №49.

Крім того, в матеріалах спадкової справи наявні судові рішення у справі №713/1003/15-ц про визнання заповіту недійсним, а саме: рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року; рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01.07.2016 року №22ц-62/16; постанова Верховного Суду від 18.04.2018 року №61-4594св18, якими заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано недійсним, оскільки згідно почеркознавчих експертиз підпис у ньому було здійснено не спадкодавцем ОСОБА_3, а іншою особою.

Провадження №22-ц/822/68/18 Категорія 39

По даній спадковій справі №96/2015 року останній заповіт від 10.03.2015 року виявився складений особою, яка не мала на це права, що в силу ч.3 ст.203, ч.1 ст.1233, ч.2 ст.1234, ч.2 ст.1247 ЦК України є наслідком його нікчемності.

На її звернення згідно заповіту від 18.02.2015 року щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_3 Вижницька державна нотаріальна контора листом від 27.07.2016 року №938/02-14 посилаючись на пункти 3, 4 ст.1254 ЦК України повідомила, що дане спадкування буде здійснюватися не за заповітом, а за законом, оскільки обидва заповіти від 18.02.2015 року і від 10.03.2015 року є не чинними (скасованими).

Листом від 07.02.2017 року №58/02-14 Вижницька державна нотаріальна контора повідомила, що провадження по спадковій спразі після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, зупинено до вирішення цивільної справи судом та 11.10.2017 року передчасно і незаконно ОСОБА_2 було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок спадкодавця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначала, що в порушення пп.5.1 п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій державний нотаріус Мицкан Ж.І. не надала належну правову оцінку наявним в даній спадковій справі заповітам від 18.02.2015 року та від ІНФОРМАЦІЯ_1, трьом почеркознавчим експертизам та судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанції щодо причини визнання заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним і дійшла помилкового висновку, що заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений заповідачем, хоча в дійсності цей заповіт підписаний іншою особою і не відповідав волевиявленню заповідача, а тому є нікчемним і не може скасовувати попередній заповіт від 18.02.2015 року.

На підставі наведеного просила визнати дійсним заповіт від 18.02.2015 року спадкодавця ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. за реєстраційним номером 188.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне дослідження та оцінку судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким заповіт від 18.02.2015 року визнати дійсним.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом неправильно застосовано норму ч.4 ст.1254 ЦК України, оскільки оспорюваний заповіт від 10.03.2015 року був складений не заповідачем, а іншою особою та не відповідав волі заповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання заповіту дійсним суд першої інстанції виходив з норм ст.1254 ЦК України та враховуючи їх зміст прийшов до висновку, що чинність попереднього заповіту ОСОБА_3 від 18.02.2015 року не відновлюється і спадкування здійснюється за законом на загальних підставах.

Такий висновок суду є помилковим, тому що ґрунтується на неправильному застосуванні норм права, що регулює спірні правовідносини, та невірній оцінці доказів, що нівелює принцип верховенства права особи, права якої порушені.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3

18.02.2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В., зареєстрований в реєстрі за №188, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1, з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та сину ОСОБА_2 по 1/2 частці кожному (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 укладений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Марянчук Н.В., зареєстровано в реєстрі за №49, згідно якого, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме ОСОБА_3 на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідано ОСОБА_2 (а.с.11).

03.04.2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачу свідоцтва на спадщину за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся ОСОБА_2, а 15.05.2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачу свідоцтва на спадщину за заповітом від 18.02.2015 року до державного нотаріуса звернулась ОСОБА_1

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.11.2015 року по цивільній справі №713/1003/15-ц позов ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради та Вижницького району Чернівецької області про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт від 10.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за №49, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Марянчук Н.В., від імені ОСОБА_3. Вирішено питання про судові витрати. В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою без самостійних вимог є Вижницька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, - відмовлено (а.с.12-14).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01.07.2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 18.04.2018 року по цивільній справі №713/1003/15-ц рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.11.2015 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, від 10 березня 2015 року, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Марянчук Н. В., зареєстрований в реєстрі за №49, визнано недійсним. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання заповіту недійсним відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.15-21).

Вважаючи дійсним заповіт від 18.02.2015 року, позивач звернулася до Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом.

Згідно листа державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М. №938/02-14 від 27.07.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що заповіт, посвідчений у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 визнано недійсним, отже він не чинний. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. 18.02.2015 року за реєстровим №188 скасований заповітом, посвідченим у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 (який визнаний недійсним не з підстав передбаченими ст.ст.225 і 231 ЦК України) теж не чинний. Отже, спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, буде здійснюватися за законом (а.с.22).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч.ч.1-4 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає можливість прийти до висновку, що наслідки недійсності попереднього заповіту настають в разі складання нового саме заповідачем, а не іншою, невстановленою (невизначеною) особою.

З обставин, встановлених у вищезазначених судових рішень, вбачається, що ОСОБА_3 новий заповіт не складав та не підписував, отже незаконні дії будь-яких осіб, відмінних від спадкодавця, не повинні ставити в залежність та впливати на права спадкоємця ОСОБА_1 шляхом усунення останньої від спадкування за заповітом від 18.02.2015 року, що відповідатиме духу верховенства права та запобігатиме зловживанню у спорах між спадкоємцями з метою усунення від спадщини за допомогою незаконних дій третіх осіб.

Таким чином, суд першої інстанції застосував норму ч.4 ст.1254 ЦК України, яка на ці правовідносини не поширюється.

Крім того, з роз'яснень, які викладені в п.13-14 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Відповідно до ч.3 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі недійсності нового заповіту чинність попереднього відновлюється лише у випадках, передбачених статтями 225, 231 ЦК України.

Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що законодавством не передбачено можливості визнання заповіту дійсним, а захист порушеного права позивача за обставинами спору може бути захищено не у будь-який, а у конкретно визначений спосіб, а саме шляхом визнання права.

Таким чином, судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу п.4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших, зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вижницька нотаріальна контора Чернівецької області, про визнання заповіту дійсним - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К.Височанська, А.І. Владичан/