РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12079/18

пр. № 2/759/1650/19

22 серпня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Шапаренка О.С., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про примусовий обмін житлових приміщень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за змістом якого просить суд:

- провести примусовий обмін квартири АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 ;

- переселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 у квартиру АДРЕСА_2 ;

- переселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 12.04.1989 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб. Через різні погляди на життя сімейні відносини між сторонами не склалися, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних повнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 отримав право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка приватизована у рівних частинах ОСОБА_1 та його доньками - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Водночас, ОСОБА_2 та доньці ОСОБА_10 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Зазначені квартири, в яких проживає колишня дружина позивача, доньки позивача та онуки отримані позивачем внаслідок тяжкої праці. Оскільки, наразі одну з квартир колишня дружина передала в оренду, сторони по справі разом з дітьми та онуками проживають в іншій квартирі. Мирним шляхом домовленості між сторонами щодо добровільного обміну житловими приміщеннями не досягнуто, оскільки відповідач погрожує позивачу, б`є його та постійно виганяє, через що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, відтак, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. від 12.04.2019 року, у зв`язку з закінченням строку врегулювання спору за участю судді, матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусовий обмін житлових приміщень передано на розгляд іншому судді, визначеному в порядку статті 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Марко Я.Р. від 07.05.2019 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусовий обмін житлових приміщень.

Ухвалою Святошиського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року залучено до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що вони не обґрунтовані та суперечать інтересам відповідача.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від третьої особи ОСОБА_9 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки на її думку буде порушено право власності третіх осіб та право користування житлом. Від третьої особи ОСОБА_10., яка діє самостійно та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки на її думку буде порушено право власності третіх осіб та право користування житлом. Крім того, треті особи просили розгляд справи провести без їх участі та відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.01.2000 року (а.с. 109).

Згідно зі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1997 року квартира АДРЕСА_2 приватизована у рівних частинах на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с. 103).

Судом встановлено та не заперечується учасниками судового процесу, що ОСОБА_2 , за згодою співвласників, проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач фактично посилається на приписи статті 116 Житлового кодексу України, зокрема на те, що відповідач систематично порушує правила їх співжиття, робить неможливим проживання позивача в квартирі разом з відповідачем, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_2 про що складено акт з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення ( а.с. 63-64).

Окрім того, на підтвердження позовних вимог позивачем надано суду копії актів державного виконавця в рамках виконавчого провадження відкритого з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2/759/766/15, лист Київської місцевої прокуратури № 8 від 11.06.2018 року № 37-143-18 про скасування постанови слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0002746 від 29.03.2017 року.

Суд звертає увагу позивача, що правовідносини, що виникли між сторонами - співвласниками майна регулюються Цивільним кодексом України і при згоді сторін можуть бути врегульовані на підставі статті 715 Цивільного кодексу України шляхом укладення договору міни із застосуванням положень частини 3 статті 715 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Водночас, стаття 346 Цивільного кодексу України, яка регулює припинення права власності, не передбачає такої підстави для припинення права власності на майно як примусовий обмін.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для звернення до суду позивач вважає порушення відповідачем правил співжиття та прав позивача як співвласника квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Слід зазначити, що, захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від вчинення певних дій. При цьому предмет позову кореспондує зі способами захисту права, що визначені в статті 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, в даній справі, визначений позивачем спосіб захисту в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права та відповідати змісту порушеного права, а також характеру правовідносин, що існують між сторонами спору.

Наявність неприязних відносин між сторонами - членами сім`ї, конфліктів не може бути підставою для примусового обміну житловими приміщеннями.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права і охоронюваних законом інтересів. Між тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про вирішення спору, обравши спосіб, що відповідатиме змісту порушеного права та характеру правовідносин, що склались між сторонами спору.

Приймаючи до уваги вищенаведене, правові підстави для захисту права ОСОБА_1 обраним ним шляхом відсутні, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 , яка діє самостійно та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про примусовий обмін житлових приміщень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Я.Р. Марко