ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/815/18

Провадження № 22-ц/818/202/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року у складі судді Євтіфієва В.М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,

третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва»,

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності, -

встановив:

26 лютого2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати недійсними удаваними договори дарування від 19 вересня 2013 року, визнати укладеними у простій письмовій формі договір купівлі продажу, щодо відчуження від відповідача на користь позивача нерухомого майна, та визнати недійсними укладений у простій письмовій формі договір купівлі продажу, щодо відчуження від відповідача на користь позивача нерухомого майна,застосувати наслідки недійсності договору купівлі продажу нежитлових приміщень шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі еквівалентній 200 000,00 дол. США, що станом на дату подання позову становить 5 650 000,00 грн., в якості компенсації вартості нерухомого майна.

26.02.2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу І, II, загальною площею 38,8 кв м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 11, 14-23, 25-28, III, IV, VI, площею 612,9 кв м.; 2-го поверху № 29- 44, 44а, 45-53, 99-108, VII, VIII, площею 615,7 квм.; 3-го поверху № 54- 61, 61а, 62, 62а,63-67, 67а,68, 68а,69, 69а,70-73, IX,х площею 630,9 кв м.; 4-го поверху № 76-82, 82А,83, 86-88,91-95,97,98, XI, XII площею 620,8 кв м.; тех.поверху № 109-119, XII, XV, площею 265,7 кв м., загальною площею 2 746,0 кв м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху№ 1 площею 58,5 кв м., лі г. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2- го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4, загальною площею 381,6 квм., літ. «В- 2»; нежитлові приміщення антресолі№ 5,площею 132,1 кв м.;2-го поверху № 6, площею 382,2 кв м., літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв м.; нежитлові приміщення № 13-18, загальною площею 206,3 кв м., літ. «Г-1»; нежитлові приміщення № 1-12,загальною площею 236,4 кв м., літ. «Г-1»; нежитлове приміщення № 2, загальною площею 154,0 кв м., літ. «Д-1»; нежитлове приміщення №1, загальною площею 240,6 кв м., літ. «Д-1»; нежитлові приміщення №1,2, загальною площею 65,2 кв м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення № 4-10, загальною площею 232,0 кв м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5, загальною площею 15,7 кв м., літ. «К- 2»; нежитлові приміщення № 1, загальною площею 64,9 кв м., літ. «К-2»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 3, 4, загальною площею 21,1 кв м., літ. «О-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, загальною площею 23,4 кв м., літ. «О-2»; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м.; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сериківська, 1 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які правочини і будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення підвалу І, II, загальною площею 38,8 кв м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 11, 14-23, 25-28, III, IV, VI, площею 612,9 кв м.; 2-го поверху № 29- 44, 44а, 45-53, 99-108, VII, VIII, площею 615,7 квм.; 3-го поверху № 54- 61, 61а, 62, 62а,63-67, 67а,68, 68а,69, 69а,70-73, IX,х площею 630,9 кв м.; 4-го поверху № 76-82, 82А,83, 86-88,91-95,97,98, XI, XII площею 620,8 кв м.; тех.поверху № 109-119, XII, XV, площею 265,7 кв м., загальною площею 2 746,0 кв м., літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв м., лі г. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2- го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв м., літ. «Б-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4, загальною площею 381,6 кв.м., літ. «В- 2»; нежитлові приміщення антресолі № 5,площею 132,1 кв м.;2-го поверху № 6, площею 382,2 кв м., літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв м.; нежитлові приміщення № 13-18, загальною площею 206,3 кв м., літ. «Г-1»; нежитлові приміщення № 1-12,загальною площею 236,4 кв м., літ. «Г-1»; нежитлове приміщення № 2, загальною площею 154,0 кв м., літ. «Д-1»; нежитлове приміщення №1, загальною площею 240,6 кв м., літ. «Д-1»; нежитлові приміщення №1,2, загальною площею 65,2 кв м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення № 4-10, загальною площею 232,0 кв м., літ. «Е-1»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5, загальною площею 15,7 кв м., літ. «К- 2»; нежитлові приміщення № 1, загальною площею 64,9 кв м., літ. «К-2»; нежитлові приміщення 2-го поверху № 3, 4, загальною площею 21,1 кв м., літ. «О-2»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, загальною площею 23,4 кв м., літ. «О-2»; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м.; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сериківська, 1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що ухвала суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а заходи забезпечення позову є неспіврозмірними у порівнянні з позовними вимогами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не зясовано чи дійсно існує спір та чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом першої інстанції не встановлено відповідність обсягу та виду позовних вимог, обсягу на виду забезпечення позову.

Незастосування судом зустрічного забезпечення є незаконним та таким, що порушує права ОСОБА_1, адже ОСОБА_3 не зможе відшкодувати ОСОБА_1 можливі збитки, які можуть бути спричинені цим забезпеченням позову.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

04 червня 2018 року ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції заяву про відмову від апеляційної скарги ( а.с. 120).

05 липня 2018 року представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 повідомив апеляційний суд про те, що з 05 липня 2018 року його повноваження , як представника ОСОБА_1, припинено ( а.с. 130).

31 липня 2018 року ОСОБА_1 надав до апеляційного суду заяву про відкликання відмови від апеляційної скарги, в тексті якої він відзиває свою заяву про відмову від апеляційної скарги, надає додаткові аргументи та докази для скасування оскаржуваної ухвали та просить суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року ( а.с. 132).

ОСОБА_1 зазначає, що станом на 30 липня 2017 року він є власником нерухомого майна : нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2- го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв м., літ. «Б-2», а власником іншого нерухомого майна, стосовно якого вжито заходи забезпечення позову , є ТОВ «Територія виробництва» - третя особа по справі, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Станом на 01.10.2018 року процесуальні рішення щодо вказаних заяв не приймалися, справа по суті апеляційної скарги не розглядалася.

У звязку з ліквідацією Апеляційного суду Харківської області відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та положень ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», усі цивільні справи нерозглянуті АСХО передані до Харківського апеляційного суду, після повідомлення 03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) про початок його роботи.

Сторони та представники відповідача ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, свідченням чого є відповідні розписки.

09.01.2019 року представник відповідача адвокат ОСОБА_4 подав до ХАС заяву про відкладення розгляду даної справи з посиланням на зайнятість в іншій справі (кримінальній). Крім зазначеного, в заяві не вказано будь-яких даних про кримінальну справу, про особу, правову допомогу якій ОСОБА_4, начебто має намір надавити.

Зважаючи на викладене та на неодноразові відкладення розгляду справи за заявами учасників, які мають ознаки недобросовісного здійснення ними процесуальних прав та обовязків, а також на вимоги ст. ст. 2, 43,371, 372 ЦПК України, апеляційний суд вважає причину неявки вказаних учасників справи неповажною, а розгляд справи можливим без їх участі на підставі писомвих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Представник позива адвокат марченко О.П. апеляційну скаргу не визнала і просила відмовити у її задоволенні, вказуючи, що відповідач ОСОБА_1, попри накладенні обтяження у інших провадженнях, активно продовжує вживати заходи з метою відчуження спірного майна , створюючи таким чином непереборні перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Представник третьої особи ТОВ «Територія виробництва» - адвокат ОСОБА_5 надав до суду апеляційної інстанції заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, та зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги не заперечує.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого представником відповідача судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши зявившихся осіб, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову як до предявлення позову , так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся або має намір звернутися до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в тій частині, що заява позивача ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована і її необхідно задовольняти, зважуючи на приписи ст.151 ЦПК України та обставини справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначає, що предмет спору стосується стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі еквівалентній 200 000,00 дол. США, що станом на дату подання позову становить 5 650 000,00 грн. за офіційним курсом НБУ, у якості компенсації вартості нерухомого майна як спосіб застосування подвійної реституції.

Припущення, щодо можливих дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після ухвалення судового рішення по цій справі, позивач обґрунтував тим, що Ленінським районним судом м. Харкова розглядається позов ОСОБА_1 до ТОВ «Харківенергоремонт» про зобовязання вчинити певні дії, а саме зобовязати повернути ОСОБА_1 нежитлові приміщення будівлі літ. «А-4» площею 2 746,0 кв м, з яких : нежитлові приміщення 1-го поверху площею 612,9 кв м.; 2-го поверху, площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху площею 630,9 кв м.; 4-го поверху площею 620,8 кв м.; тех. поверху площею 265,7 кв м., нежитлові приміщення підвалу площею 38,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Харків, вул.. Сіриківська, 1.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії. ( пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року , роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із обраним позивачем способом забезпечення.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов'язана з необхідністю збереження об'єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, що може призвести до шкоди, тому вважає за доцільне змінити його з арешту нерухомого майна на заборону його відчуження..

Задля уникнення обмеження права користування відповідача належним йому майном, колегія суддів вважає доцільним обрати засіб забезпечення заявленого ОСОБА_3 позову шляхом заборони відповідачу відчужувати спірне нерухоме майно до вирішення справи по суті, що не обмежить жодним чином право власника на його користування, а лише, щодо його розпорядження.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що суд першої інстанції не застосував заходи зустрічного забезпечення, судова колегія відхиляє, з огляду на таке..

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов'язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов'язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Жодна з наведених обставин судом не була встановлена, з огляду на що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Крім того, відповідач не позбавлений права скористатися передбаченими ст. ст. 154,155-159 ЦПК україни, правами з метою протедії недобросовісного використання позивачем процесуальними правами, у разі такої думки, шляхом ініціювання застосування судом зустрічного забезпечення.

Доводи скаржника, що станом на 30 липня 2017 року він є власником нерухомого майна : нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2- го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв м., літ. «Б-2», а власником іншого нерухомого майна, стосовно якого вжито заходи забезпечення позову , є ТОВ «Територія виробництва» - третя особа по справі,спростовуються матеріалами справи, а саме.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованою станом на 31.01.2018 року, яка була додана позивачем до заяви про забезпечення позову, власником спірних нежитлових приміщень, які розташовані за адресою вул. Сериківська, 1 в м.Харкові, є ОСОБА_1

Додана до заяви про відкликання відмови від апеляційної скарги Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, яка сформована станом на 30 липня 2017 року не містить відомостей про реєстрацію права власності за ТОВ «Територія Виробництва» майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сериківська, № 1, щодо якого позивач просить здійснити забезпечення позову.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, учасники справи не позбавлені можливості звертатися у передбаченому законом порядку до суду із заявами про скасування чи зміну вжитих судом заходів забезпечення позову, та заявою про зустрічне забезпечення (ст.ст.154, 156, 158 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.2, 149, 150, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 та ч.3 ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року змінити.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження, у будь-який спосіб,нерухомого майна: нежитлових приміщень підвалу І, II, загальною площею 38,8 кв. м., літ. «А-4»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 11, 14-23, 25-28, III, IV, VI, площею 612,9 кв. м.; 2-го поверху № 29- 44, 44а, 45-53, 99-108, VII, VIII, площею 615,7 кв. м.; 3-го поверху № 54- 61, 61а, 62, 62а,63-67, 67а,68, 68а,69, 69а,70-73, IX,х площею 630,9 кв. м.; 4-го поверху № 76-82, 82А,83, 86-88,91-95,97,98, XI, XII площею 620,8 кв. м.; тех. поверху № 109-119, XII, XV, площею 265,7 кв.м., загальною площею 2 746,0 кв.м., літ. «А-4»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв м., лі г. «Б-2»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2- го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59, площею 5 553,5 кв.м., літ. «Б-2»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-4, загальною площею 381,6 кв.м., літ. «В- 2»; нежитлових приміщень антресолі № 5,площею 132,1 кв м.;2-го поверху № 6, площею 382,2 кв м., літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв м.; нежитлових приміщень № 13-18, загальною площею 206,3 кв м., літ. «Г-1»; нежитлових приміщень № 1-12,загальною площею 236,4 кв м., літ. «Г-1»; нежитлового приміщення № 2, загальною площею 154,0 кв м., літ. «Д-1»; нежитлового приміщення №1, загальною площею 240,6 кв м., літ. «Д-1»; нежитлових приміщень №1,2, загальною площею 65,2 кв м., літ. «Е-1»; нежитлових приміщень № 4-10, загальною площею 232,0 кв м., літ. «Е-1»; нежитлових приміщень 2-го поверху № 2-5, загальною площею 15,7 кв м., літ. «К- 2»; нежитлових приміщень № 1, загальною площею 64,9 кв м., літ. «К-2»; нежитлових приміщень 2-го поверху № 3, 4, загальною площею 21,1 кв м., літ. «О-2»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 2, загальною площею 23,4 кв м., літ. «О-2»; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м.; 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сериківська, 1

У задоволені іншої частини заяви ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

ОСОБА_6