ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 636/1568/18

Провадження № 22-ц/818/1081/19

10 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2018 року ( суддя Дьомін О.П.) за позовом ОСОБА_1 до Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія», в якій з урахуванням уточнень просив суд визнати наказ відповідача за №37-к від 13.03.2018 року незаконним; поновити ОСОБА_1 на роботі у філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на посаді, яку він займав до звільнення; стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.03.2018 року до дня поновлення на роботі у попередньому розмірі 21072 грн. та допустити негайне виконання рішення.

В обґрунтування позову зазначав, що 14.02.2013 року він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду токаря 6 розряду до цеху централізованого ремонту згідно наказу за №35-К. 26.12.2016 року переведений слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду цеху централізованого ремонту згідно наказу за №181-К. На підставі наказу №30-К від 26.02.2018 року його перевели робітником з благоустрою господарського відділу, а 13.03.2018 року, відповідно до наказу за №37-К він був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я - п. 2 ст. 40 КЗпПУ. Звільнення відповідач мотивував тим, що згідно довідки МСЕК від 23.01.2018 року позивачу протипоказана фізична праця на посаді робітника з благоустрою. При цьому позивач вважав, що звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ допускається лише тоді, коли неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Іншу роботу позивачу запропоновано не було. Після його звільнення відповідачем, він став на облік до Чугуївського міськрайонного центру зайнятості для пошуку роботи, йому було запропоновано роботу у ТОВ «ЮТЕРМ УКРАЇНА» слюсарем-ремонтником та направлено на медичний огляд. Згідно висновку попереднього медичного огляду від 30.03.2018 року він придатний для роботи за професією слюсар-ремонтник.

Представник позивача та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи первинної профспілкової організації ОСОБА_3 .М. не заперечував того, що позивач на засідання профспілкового комітету не викликався та навіть не був повідомлений.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21.11.2018 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Наказ директора філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» за №37-К від 13.03.2018 року про звільнення з посади робітника з благоустрою господарського відділу ОСОБА_1 , на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, визнано незаконним і скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді робітника з благоустрою господарського відділу філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» з 14.03.2018 року. Стягнуто з філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24 528 грн. без врахування податків. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що не має достатніх підстав та фактів для винесення судового рішення про поновлення на роботі та виплати компенсації за вимушений прогул ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Мазницького М.М. зазначив, що повністю погоджується з постановленим рішенням суду, вважає його законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилаючись на положення сп.2 ст. 40, ст.43, ст.240-1 КзпПУ, виходив з того, що первинний профспілковий орган Філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" при проведенні засідання, на якому розглядалося подання директора Філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" про звільнення ОСОБА_1 не запросив і не повідомив про проведення данного засідання особисто позивача. Також в рішенні наголошено на тому, що порушено порядок звільнення працівника, про що у ст. 240-1 цього кодексу міститься не пряме зазначення на те, що працівник підлягає поновленню не тільки в разі , якщо він звільняється без законої підстави, але й тоді коли він звільнений «з порушенням встановленого порядку».

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 01.04.2004 року на ім`я ОСОБА_1 , останній:

- 14.02.2013 року був прийнятий на роботу до відповідача токарем 6 розряду до цеху централізованого ремонту згідно наказу за №35-К від 13.02.2013 року;

- 26.12.2016 року переведений слюсарем з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду цеху централізованого ремонту згідно наказу за №181-К від 27.12.2016 року (що також підтверджується копіями заяви ОСОБА_1 від 23.12.2016 року та наказу про переведення на іншу роботу від 27.12.2016 року за №181-К);

- на підставі наказу за №30-К від 26.02.2018 року позивач 26.02.2018 року переведений робітником з благоустрою господарського відділу (що також підтверджується заявою позивача від 22.02.2018 року та копією наказу про переведення на іншу роботу від 26.02.2018 року за №30-К);

- 13.03.2018 року, відповідно до наказу за №37-К від 13.03.2018 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ.

За змістом пункту 2 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.21 постанови від 01 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Повідомлення голови профкому на ім`я директора філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» та витяг з протоколу засідання профспілкового комітету за № п-6-1 від 13.03.2018 року свідчать про те, що подання директора філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» від 13.03.2018 року за №04-01/290 було розглянуто профспілковим комітетом філії в той же день та прийняте рішення про надання згоди на звільнення робітника з благоустрою господарського відділу ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров"я.

Відповідно до ст.5 "Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та ст.23 Закону України" "Про реабілітацію інвалідів в Україні", ч.6 ст.69 Закону України " Основи законодавства України про охорону здоров"я" індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов`язковою для виконання державними органам ( об"єднаннями) установами і організаціями.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

В частині 2 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначено, що підбір робочого місця здійснюється переважно (а не виключно) на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року за №2695-XII - працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Згідно довідки до акту розгляду медико-соціальною експертною комісією від 23.01.2018 року за №443802, ОСОБА_1 з 15.01.2018 року присвоєна 2 група інвалідності у зв`язку з загальним захворювання з ураженням внутрішніх органів, інвалідність встановлена до 01.02.2019 року, протипоказана фізична праця.

Після отримання підприємством висновку МСЕК, керівництвом Філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" було прийнято рішення про переведення працівника з посади слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж 6 розряду на посаду робітника з благоустрою господарського відділу що підтверджується його заявою від 22.02.2018 року та наказом про переведення від 26.02.2018 року №30-К.

За результатами періодичного медогляду, який позивач проходив в березні 2018 року, тобто вже після переведення його з посади слюсаря на посаду робітника з благоустрою, 06.03.2018 року медичним закладом було видано довідку з висновком комісії про непридатність позивача до роботи за професією за ДК 003:2005.

Згідно п. 9 ст. 43 КЗпПУ передбачено, що у випадку, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Проте розглядаючи доводи позивача щодо вирішення питання про звільнення профспілковим комітетом без його участі, суд першої інстанції не звернув уваги, що у відповідності до пп. 4 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.92 року він мав зупинити провадження по справі та отримати відповідь профспілкового органу.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації за вимушений прогул, колегія суддів вважає наступне.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів №9 від 06.11.92 року оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Судовою колегією встановлено, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з додержанням вимог трудового законодавства України.

При звільненні працівника йому видавалася вихідна допомога в розмірі 6 851,75 грн., що підтверджується бухгалтерськими документами (а.с.68) та при звільненні позивача в законний термін йому було видано трудову книжку.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції стало відомо про смерть позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 20.02.2019 року (а.с.189).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 377, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ Нафтогазовидобувна компанія» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко