Провадження № 2/760/255/19
В справі № 756/7709/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і, з врахуванням зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 481 180, 00 гр. боргу та 88 695, 28 гр. відсотків за користування кредитом.

Посилається в позові на те, що 21 квітня 2017 року він передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 23 000, 00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача.

Відповідно до вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 31 грудня 2017 року.

Відповідач своїх зобов`язань не виконав, отримані в борг кошти не повернув.

На момент звернення до суду офіційний курс НБУ становить 26, 09 гр. за 1 долар США, таким чином, сума боргу становить 600 070, 00 гр.

В подальшому, в процесі розгляду справи представник позивача зменшив суму позовних вимог і з, урахуванням частини повернутих відповідачем коштів, просить стягнути з нього 481 180, 00 гр. боргу та 88 695, 28 гр. відсотків.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечуючи проти стягнення з нього відсотків за користування коштами, посилаючись на те, що домовленості про сплату ним відсотків при укладенні договору з позивачем не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 21 квітня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу в борг 23 000, 00 доларів США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що він зобов`язався повернути суму боргу до 31 грудня 2017 року.

/ а.с. 6 /

Представник позивача в судовому засіданні пояснив і цього не спростовував відповідач, умови договору відповідачем не виконані, борг не повернуто.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача в судовому засіданні надав до суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики.

Крім того, в судовому засіданні відповідач не заперечував наявності у нього зобов`язань перед позивачем за вказаною борговою розпискою.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути заборговану відповідачем суму за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 600 070, 00 гр.

В подальшому, у зв`язку з частковим виконанням відповідачем свого зобов`язання, просив зменшити стягувану суму до 481 180, 00 гр.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звертаючись до суду, позивач надав розрахунок процентів за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України.

Відповідач в судовому засіданні наданий позивачем розрахунок не спростував, свого розрахунку не надав, заперечуючи саме право позивача на отримання відсотків.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач в судовому засіданні наявність у нього боргових зобов`язань за розпискою від 21 квітня 2017 року підтвердив, проти позову в цій частині не заперечував.

Право на отримання процентів за умовами договору позики визначено ст.1048 ЦК України, а саме: як при досягнення такої домовленості при укладенні договору, так і при її відсутності в порядку, визначеному законом, тобто ст.1048 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справах № 6-36 цс 14 від 02 липня 2014 року, № 910/2899/14 від 15 квітня 2015 року та інших у відповідній категорії справ, в ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦКУ, іншими законодавчими актами чи конкретним договором.

Згідно зі ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із провадженням підприємницької діяльності хоча б однією зі сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Таким чином, у випадку. якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦКУ, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

З таким правовим висновком погодилася і Велика Палата Верховного Суду постанові № 910/10156/17 від 10 квітня 2018 року, яка не знайшла підстав для відступлення від правових висновків Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, твердження відповідача судом не можуть бути прийняті до уваги, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову і в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачем підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 887, 65 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 481 180, 00 гр. боргу, 88 695, 28 гр. відсотків та 6 887, 65 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва