ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2889/18 Номер провадження 22-ц/814/101/19Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Одринська Т.В.

судді: Триголов В.М., Панченко О,О,

за участю секретаря Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року

за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права на реєстрацію та встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 році позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просили усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату (1) площею 24,6 кв.м., житлову кімнату (6) площею 12,6 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м, ОСОБА_5 виділити у користування житлову кімнату (54) площею 14,9 кв.м, балкон площею 0,5 кв.м., в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити кухню, ванну, коридор. Вирішити питання судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

Вирішено витрати понесені ОСОБА_3 по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань Київського районного суду м. Полтави.

Вирішено витрати понесені ОСОБА_4 по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, щодо визнання права ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на реєстрацію їх у спірній квартирі, як членів сім'ї позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення вказаних позовних вимог та оскільки, визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо встановлення порядку користування спірною квартирою між її співвласниками, суд першої інстанції виходив з того, що виділивши відповідачу ізольовану кімнату площею 14,9 кв.м., балкон 0,5 кв.м, про які просить позивач, буде порушено право відповідача, як власника 1/3 частини квартири, оскільки вказана кімната менша на 2,47 кв.м від частки у житловій площі належній відповідачу.

З даним рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, не погодився ОСОБА_2, в зв'язку з чим подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити нове, яким вказані вимоги задовольнити.

Зазначає, що варіант розподілу квартири, запропонований в позовній заяві, є оптимальним для забезпечення прав обох співвласників і дозволяє виділити в користування ізольовані кімнати з найменшим відхиленням від розміру площі, яка припадає на ідеальну частку співвласників.

Відзив на апеляційну скаргу подав ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2, якому на підставі свідоцтва про право власності від 04 березня 2002 року та договору дарування посвідченого 18 червня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. належить 2/3 частини вказаної квартири, ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 04 березня 2002 року належить 1/3 частини.

З технічного паспорта на вказану квартиру вбачається, що вона складається з трьох кімнат, житловою площею 52,1 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (1) площею 24,6 кв.м, 2-а кімната (5) площею 14,9 кв.м, 3-я кімната (6) площею 12,6 кв.м, кухні (2) площею 9,3 кв.м, вбиральні (3) площею 0,9 кв.м, ванної (4) площею 2,9 кв.м, коридору площею 10,7. Квартира обладнана балконом площею 0,5 кв.м, балконом площею 0,5 кв.м. Загальна площа квартири 76,9 кв.м.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідач у спірній квартирі не проживає, а ОСОБА_2 користується усією спірною квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині встановлення порядку користування спірною квартирою між співвласниками, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, а ОСОБА_2 користується усією спірною квартирою, тому спір, щодо користування вказаною квартирою, відсутній. Суд першої інстанції вважав, що у разі встановлення порядку користування спірною квартирою, який просить позивач, відбудеться порушення права іншого співвласника, оскільки у його користування перейде кімната площею 14,9 кв.м., що на 2.47 кв.м., є меншою за розмір частки, що йому належить.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у нерухомому майні, яке належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб.

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, тому в користування сторонам спору слід визначити приміщення, що відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Надання співвласнику у користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна, надання якого у користування вимагає такий співвласник.

Виходячи із загальної житлової площі, суд першої інстанції встановив, що реальна частка ОСОБА_5 у спірній квартирі становить 17,37 кв. м житлової площі, що відповідає 1/3 частці у цій квартирі, а ОСОБА_2 відповідно 34,73 кв. м, що відповідає 2/3 частини у вказані квартирі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині виділення у користування відповідача ізольовану кімнату площею 14,9 кв.м., суд першої інстанції вважав, що при запропонованому позивачем порядку користування квартирою відбудеться зміна розміру ідеальної частки із значним зменшенням частки належної ОСОБА_5 Проте, колегія суддів такий висновок вважає помилковим, оскільки відхилення від ідеальної частки в праві власності на 2,47 кв.м є незначним, при цьому виділення в користування кімнати житловою площею 14,9 кв.м не змінює розмір часток, належних співвласникам у праві власності на спільне майно, та не порушує їх права як власників.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу користування спірною квартирою, тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Є можливість встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між її співвласниками, виділивши: ОСОБА_2 в користування житлову кімнату (1) площею 24,6 кв.м, житлову кімнату (6) площею 12,6 кв.м, балкон (з к = 0,3) площею 0,5 кв.м; ОСОБА_5 виділити в користування житлову кімнату (5) площею 14,9 кв.м, балкон (з к =0,3) площею 0,5 кв.м. Залишити в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5: кухню (2) площею 9,3 кв.м, вбиральню (3) площею 0,9 кв.м, ванну (4) площею 2,9 кв.м., коридор (7) площею 10,7 кв.м.

Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосуються особистих відносин позивача, відповідача та їхнього батька. Обставин, які б вказували на відсутність підстав для визначення порядку користування спірною квартирою, не містять.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як передбачено п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків, суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду, в оскаржуваній частині, скасуванню, з ухваленням, у цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, слід задовольнити.

Керуючись ст. 367, п. 2. ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між її співвласниками, виділивши в користування:

-ОСОБА_2: житлову кімнату (1) площею 24,6 кв.м, житлову кімнату (6) площею 12,6 кв.м, балкон (з к = 0,3) площею 0,5 кв.м;

-ОСОБА_5: житлову кімнату (5) площею 14,9 кв.м, балкон (з к =0,3) площею 0,5 кв.м.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5: кухню (2) площею 9,3 кв.м, вбиральню (3) площею 0,9 кв.м, ванну (4) площею 2,9 кв.м., коридор (7) площею 10,7 кв.м.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09.01.2019 року.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.М. Триголов