Дата документу 10.01.2019 Справа № 320/7064/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 320/7064/17

Провадження №22-ц/807/452/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця», який уточнив в жовтні 2017 року, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 27 вересня 2006 року він був прийнятий на роботу в Локомотивне депо Мелітополь Придніпровська залізниця в якості слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду в цех ремонту допоміжного обладнання локомотивів (Наказ начальника депо № 244/ОС від 19.09.2006 року, запис в трудовій книжці за № 7).

З 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Мелітопольського локомотивного депо «Придніпровської залізниці» (Наказ № 399/ОС від 30.11.2015 року, запис в трудовій книжці за № 9).

З 01 грудня 2015 року внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довіря до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у його трудовій книжці за № 12.

З наказом про звільнення він був ознайомлений 19.09.2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду з даним наказом.

Підставою для звільнення позивача є Наказ про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо №270 від 01.09.2017 року, в якому зазначено, що помічником машиніста тепловоза ОСОБА_1 були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме: вимог п.2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116» затвердженої начальником депо 24.11.2015 року, вимог п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п. 2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, 22.08.2017 року на тепловозі 2ТЕ116-1538, внаслідок чого у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації Мелітопольського локомотивного депо для отримання згоди на його звільнення.

Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним з тих підстав, що він займав посаду помічника машиніста тепловоза, і ця посада не відноситься до складу працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. З боку позивача не було ніяких винних дій, які б він зробив усвідомлено або з необережності, які б давали підставу не довіряти йому. А ті обставини, які були виявлені внаслідок перевірки, зазначені в наказі Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 270 від 01 вересня 2017 року, є предметом кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_1 є лише свідком. Відносно позивача кримінальне провадження не порушувалось, і до будь-якої відповідальності (кримінальної або адміністративної) за даним фактом він не притягувався.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо № 22 від 15 вересня 2017 року у надані згоди на його звільнення на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено.

Зазначає, що внаслідок незаконного звільнення з роботи він залишився без засобів до існування, що поставило його самого та його сім'ю в дуже скрутне становище. Внаслідок незаконного рішення відповідача він змушений виправдовуватися в тому, що він не скоював, відстоювати свої права в суді, на що витрачається певний час і кошти. Завдану відповідачем моральну шкоду оцінює в 10 000, 00 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення його з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, поновити його на зазначеній посаді; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2017 року по 15 серпня 2018 року у розмірі 78 079 грн.51 коп.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн..

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 298/ос від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по 15 серпня 2018 року у розмірі 78 079 грн. 51 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн 00 коп..

В частині позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

ПАТ «Укрзалізниця» не погоджуючись із зазначеним рішенням суду подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованим, не містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. Позивач є матеріально-відповідальною особою у розумінні КЗпП України. Локомотивні бригади на підставі разових документів, таких як журнал ф. ТУ-152 локомотиву, маршруту машиніста, приймають локомотив разом з дизельним паливом, транспортують, зберігають його під час здійснення своїх трудових обовязків. Маршрутний лист № 1192194 є документом, відповідно до якого резервна бригада у складі машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_1 прийняла під звіт локомотив 2ТЕ116-1516 разом з дизельним пальним. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що факт крадіжки був єдиною підставою для втрати довіря та звільнення позивача. Крім того, суд при винесенні рішення не застосував жоден із спеціальних нормативних актів, а саме наказ Мелітопольського локомотивного депо від 07 квітня 2017 року № 155/аг, Інструкцію з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації від 27 грудня 2002 року № ЦТ-0056, Інструкцію "Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116", затвердженої начальником депо 24 листопада 2015 року, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, посилання на них в мотивувальній частині рішення відсутні, що є порушенням статей 3, 15 Закону України "Про залізничний транспорт" та є порушенням матеріального права.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем протиправних дій, які дають підстави звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України, звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України є незаконним, що порушує трудові права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що27 вересня 2006 року ОСОБА_1, на підставі наказу начальника депо № 244/ОС від 19.09.2006 року, був прийнятий в Локомотивне депо Мелітополь Придніпровська залізниця на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду в цех ремонту допоміжного обладнання локомотивів, що підтверджується записом № 7 у трудовій книжці АА № 192580, виданої 30.06.2005 року (а.с.8-10).

30.11.2015 року ОСОБА_1 був переведений помічником машиніста тепловоза цеху експлуатації, що підтверджується копією наказу № 399/ос від 30.11.2015 та записом № 12 у трудовій книжці АА № 192580, виданої 30.06.2005 року (а.с.8-10, 94).

01 грудня 2015 року внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Наказом № 270 від 01.09.2017 року «Про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо» помічнику машиніста ОСОБА_1 за грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116» затвердженої начальником депо 24.11.2015 року, вимог п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п. 2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, виражена недовіра (а.с. 11-12).

Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи 19 вересня 2017 року з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довіря до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підстава: акт від 31.08.2017, акт огляду тепловоза 2ТЕ116-1516 на ПТОт від 31.08.2017, акт огляду тепловоза 2ТЕ116 1312 А/1318А на 61 колії, протокол наради при начальнику Мелітопольського локомотивного депо від 01.09.2017, пояснення чергового локомотивного депо ОСОБА_3, пояснення бригадира (звільненого) сторожів ОСОБА_4, пояснення сторожа ОСОБА_5, довідка щодо розшифрування швидкостемірної стрічки локомотива ЧМЕЗ-3461, журнали ф. ТУ-152 тепловозів 2 ТЕ116-1318, 2ТЕ115-1312 (а.с. 14-15).

З вищезазначеним наказом про звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений 19.09.2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду з наказом.

Відповідно до витягу з протоколу № 22 засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 15 вересня 2017 року у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено. Мотивацією відмови було те, що він не підпадає під дію п.2 ст.41 КЗпП України, договір про матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація підприємства не надала конкретних доказів його вини в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду (а.с.16).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про залізничний транспорт", трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі КЗпП України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Відповідно до п. 3 Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов'язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування.

Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу локомотивних бригад є Інструкція локомотивній бригаді № ЦТ-0106, Інструкція з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації ЦТ-0056, Інструкція про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, та інші локальні нормативні акти. Відповідно до п 1.1 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, працівниками локомотивних бригад є машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами. Працівники локомотивних бригад відносяться до професій, що пов'язані з рухом поїздів, і на них поширюються всі вимоги та положення нормативних атків Укрзалізниці, які стосуються цієї категорії залізничників.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції № ЦТ-0106 працівники локомотивних бригад повинні знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно - правових актів, віднесених до кола обов'язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року розяснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для втрати довіря та звільнення позивача слугує виявлення факту крадіжки дизельного палива, що відбулась в Мелітопольському локомотивному депо 31 серпня 2017 року.

Крім того, як зазначено в Наказі № 270 від 01.09.2017 «Про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо» даний випадок став можливим через невиконання локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза ОСОБА_2, помічника машиніста ОСОБА_1 своїх робітничих обовязків, порушення вимог п. 2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року в частині забезпечення схоронності дизельного пального у локомотивах, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116», затвердженої начальником депо 24.11.2015 року в частині оформлення документів при прийомі локомотиву, вимог п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, в частині економного використання паливо-енергетичних ресурсів, вимог п. 2.2., 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року в частині приймання та здавання тепловозу, вимог п. 3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, в частині збереження матеріально технічних засобів, забезпечення схоронності вантажів і багажу, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат , пошкоджень та псування.

Звільнення у зв'язку із втратою довір'я до працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об'єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов'язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо.

Втрата довір'я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов'язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір'я до працівника.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Таким чином, звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе лише за доведеності вчинення винних дій працівника.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1, вчинення ним протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обовязків, які дають підстави для звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Крім того, не встановлено причетності ОСОБА_1 до крадіжки палива в локомотивному депо м. Мелітополя 31 серпня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги, що невиконання позивачем своїх трудових обовязків є підставою для втрати до нього довіря є необґрунтованими.

Відповідно до ст.. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 15 вересня 2017 року № 22 вбачається, що не надано згоду на розірвання трудового договору з помічником машиніста, цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України тому, що даний робітник не підпадає під дії пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, договір про його матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація не надала конкретних доказів вини робітника в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості зазначеного рішення профспілкового органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст рішення профспілкового органу є зрозумілим та узгоджується з обставинами подій, які відбулися 31 серпня 2017 року. Стислий виклад відмови у наданні згоди профспілковим органом на звільнення позивача не свідчить про його необґрунтованість.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України та поновлення його на зазначеній посаді.

Доводи апеляційної скарги про виявлену нестачу палива, наявність відповідальності за схоронність локомотивів не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом першої інстанції правильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2017 року по 15 серпня 2018 року, який склав 78 079, 51 грн.

Відповідачем розрахунок середнього заробітку не заперечувався.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди учасниками справи не оскаржується.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_6