Справа № 727/5166/19
Провадження № 4-с/727/115/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань Ільчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов Максим Павлович (місце знаходження: м.Чернівці вул.П.Целана, 11), заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання дій головного державного виконавця неправомірними та скасування постанови, - В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці, суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосов М.П.; боржник ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П., мотивуючи скаргу тим, що на виконанні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. знаходилось виконавче провадження ВП №53321488 з виконання виконавчого листа № 727/2070/16-ц виданого 16.12.2016 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення боргу в розмірі 10000000,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24.04.2019 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосов М.П. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, проте боржник ОСОБА_2 не виконав в повному обзязі рішення згідно з виконавчим документом. Вважає дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. в частині винесення постанови неправомірними та такими, що не відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження». Просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.06.2019 року скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосов М.П.; боржник ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. відкрито провадження та призначено до розгляду в судове засідання.

Скаржник ОСОБА_1 суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосов М.П.; боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав.

У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що на виконанні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. знаходилось виконавче провадження ВП №53321488 з виконання виконавчого листа № 727/2070/16-ц виданого 16.12.2016 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення боргу в розмірі 10000000,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

На підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 24.04.2019 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосов М.П. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.5).

Передбачено п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, проте боржник ОСОБА_2 не виконав в повному обзязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Обов`язки і права виконавців визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.28 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення (правові позиції ВСУ: постанови Верховного Суду України від 31.05.2016 року по справі №826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі №п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі №826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі №813/7851/13-а).

Згідно ст. 13 Конвенції, ефективний засіб правового захисту, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі (справа «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ).

Спосіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а тому дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. знаходилось виконавче провадження ВП №53321488 з виконання виконавчого листа № 727/2070/16-ц виданого 16.12.2016 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення боргу в розмірі 10000000,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є неправомірними, а тому слід скаргу задовольнити.

Відповідно до п. а. ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст.18, 19, 28, 39, 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 12, 13, 76, 81, 447, 449, 451 ЦПК України, - ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Манжосов Максим Павлович, заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 про визнання дій головного державного виконавця неправомірними та скасування постанови - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова Максима Павловича щодо постановлення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №53321488 від 24.04.2019 року - неправомірними.

Постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Манжосова Максима Павловича про закінчення виконавчого провадження ВП №53321488 від 24.04.2019 року від 24.04.2019 року скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст ухвали складено 25.12.2019 року.

Суддя Слободян Г.М.