ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Харків

Справа № 644/424/17

Провадження № 22-ц/818/1233/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3

Відповідач: Державне підприємство «Завод «Електроважмаш», представник відповідача Ореховський Олександр Анатолійович

Третя особа: виконуючий обов'язки директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Костюк Дмитро Васильович, представник Чичіліна Валерія Юріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», третя особа: виконуючий обов'язки директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Костюк Дмитро Васильович, про визнання незаконним та скасування наказу про ліквідацію управління технічного переоснащення заводу, визнання незаконним та скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2018 року, ухваленого суддею Матвієвською Г.В., -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про ліквідацію управління технічного переоснащення заводу № 345 від 10.10.2016 року, визнати незаконним та скасувати наказ про розірвання трудового договору № 1599-к від 22.12.2016 року, поновити на роботі на посаді начальника бюро придбання обладнання управління технічного переоснащення ДП «Завод Електроважмаш» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на посадах начальника бюро обладнання, планування та техпереоснащення заводу «Електроважмаш» у відділі технічного розвитку та переоснащення заводу (обліковий шифр 202), начальником бюро придбання обладнання управління технічного переоснащення заводу (обліковий шифр 230). Наказом № 1599-к від 22.12.2016 року, підписаним виконуючим обов'язки директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Костюком Д.В. її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку зі скороченням штату, на підставі раніше виданого Наказу № 345 від 10.10.2016 року. Дані накази та звільнення з займаної посади вважає незаконними, оскільки її звільнення проведено без попередньої згоди первинної профспілкової організації Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» та у зв'язку з фактичною відсутністю скорочення штатів на підприємстві, чим порушені вимоги ст.43 КЗпП.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що адміністрація підприємства дотрималась процедури звільнення, яка передбачена статтями КЗпП України, а від так, звільнення вважається законним і підстав для поновлення на роботі ОСОБА_2 немає.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звільнення відбулось із порушенням частини 1 статті 43 КЗпП, яка прямо забороняє звільняти працівника без попередньої згоди профспілкової організації членом якої є позивач. Така згода профспілкової організації на засіданні профспілкового комітету, що відбулося 21.12.2016 р. - надана не була, проте позивача було звільнено наступного ж дня - всупереч відмові профспілкового комітету.

Судом не з'ясовано та не відображено в мотивувальній частині рішення, чи мали місце зміни в організації виробництва і праці та не досліджено докази таких змін, не перевірено наявність доказів на підтвердження того, чи насправді ОСОБА_2 пропонувалися посади, які відповідають її досвіду та кваліфікації, не встановлено, які саме посади пропонувалися ОСОБА_2

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу про ліквідацію управління технічного переоснащення взагалі судом не відображена в мотивувальній частині рішення.

Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не надано документів, які б зобов'язували її обов'язково працевлаштувати, або залишити на роботі з підстав переважного права, проте про своє переважне право позивач заявляла під час судових засідань, та зазначені факти не оспорювалися представниками відповідача, також ці відомості містяться у матеріалах справи.

Суд залишив поза увагою та не надав оцінки тому факту, що допитані свідки плуталися у своїх показаннях щодо дат, часу, місць, та інших обставин, при яких ніби-то за їх присутності ОСОБА_2 пропонувалися вакантні посади та складалися Акти про відмову.

Наказ про ліквідацію управління технічного переоснащення заводу № 345 від 10.10.2016 р. підписаний неналежною особою, яка не мала на те повноважень, тому підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом № 19 від 20.01.1982 року ОСОБА_2 прийнято на посаду інженера - технолога ІІІ категорії у відділ головного технолога Харківського Заводу «Електроважмаш», що підтверджується відповідним записом в її трудовій книжці ( а.с. 85 т.1).

Наказом № 51-К від 20.01.2009 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника бюро обладнання, планування та технічного переоснащення заводу.

Наказом № 852-К від 26.06.2013 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника бюро придбання обладнання відділу обладнання управління технічного переоснащення заводу ( обл. шифр 230) ( а.с. 85 т.1).

Наказом № 345 від 10.10. 2016 року про ліквідацію управління технічного переоснащення заводу - ліквідовано управління технічного переоснащення заводу (обліковий шифр 230), скорочено чисельність та штат працівників (а.с. 56 - 58 т.1).

ОСОБА_2 від підпису щодо ознайомлення зі вказаним наказом відмовилася. Копію наказу на своє прохання отримала на руки (а.с. 59).

Відділом по роботі з персоналом ОСОБА_2 протягом строку попередження про заплановане вивільнення у зв'язку з ліквідацією управління пропонувалися наявні на підприємстві вакантні посади, однак позивач відмовлялася від ознайомлення, що підтверджується актами про відмову від ознайомлення з вакансіями від 07.11.2016 року, 17.11.2016 року та 05.12.2016 року ( а.с. 67-69 т.1).

Наказом № 311 від 27.09.2016 року в.о.директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» Гордій О.А. у зв'язку з впровадженням організаційної структури підприємства, введеної в дію згідно з наказом в.о. директора від 08.08.2016 року № 238, створено відділ технічного переоснащення заводу ( обліковий шифр 230) з підпорядкуванням заступнику головного інженера з підготовки виробництва та автоматизації підприємства та затверджено штатний розпис відділу ( а.с. 70 77 т.1).

Рішення первинної профспілки про надання згоди не було прийняте, про що свідчить Витяг з протоколу № 61 засідання профспілкового комітету ППО ДП заводу «Електроважмаш» від 21 грудня 2016 року ( а.с. 78 т.1).

22 грудня 2016 року було видано наказ № 1599-К від 22.12.2016 року, яким ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника бюро придбання обладнання управління технічного переоснащення заводу (обл. шифр 230) у зв'язку зі скороченням штату працівників, зумовленого ліквідацією управління технічного переоснащення заводу з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 79 т.1).

З наказом № 1599-К від 22.12.2016 року ОСОБА_2 ознайомлено та запропоновано отримати наказ та трудову книжку, від чого позивач відмовилась, про що складено акти 22.11.2016 року ( а.с. 81,82 т.1) та направлено копію наказу на адресу позивача поштою ( а.с. 87,88 т.1).

За змістом пункту 1 частини першої, другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Резолютивна частина протоколу засідання профспілкового комітету ППО ДП заводу «Електроважмаш» від 21 грудня 2016 року викладена у наступній редакції: «При проведенні голосування про погодження надання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що за це рішення проголосувало 3 члени профспілкового комітету, з 15, які входять до його складу. Такої кількості голосів недостатньо для ухвали зазначеного рішення.

При проведенні голосування про відмову надання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що за це рішення проголосувало 6 членів профспілкового комітету, з 15, які входять до його складу. Такої кількості голосів недостатньо для ухвали зазначеного рішення.

При проведенні голосування встановлено, що утримались 6 членів профспілкового комітету, з 15, які входять до його складу.

Всього в голосування прийняли участь 15 членів профспілкового комітету з 15, що входять до його складу.

Зважаючи на вищезазначене, рішення із зазначеного питання порядку денного профспілковим комітету не ухвалено» (а.с. 124-126 т.1).

Рішення профспілкового органу повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Колегія суддів дійшла висновку, що звернувшись з поданням до профспілкового комітету ППО ДП заводу «Електроважмаш», відповідач виконав покладений на нього обов'язок частиною третьою статті 252 КЗпП України, частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_2 або посилання на неврахування роботодавцем фактичних обставин, за наявності яких розірвання трудового договору з останньою визнається порушенням її законних прав, резолютивна частина протоколу засідання профспілкового комітету ППО ДП заводу «Електроважмаш» від 21 грудня 2016 року - не містить.

Прийнявши до уваги те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників, врахувавши, що зміст протоколу засідання профспілкового комітету, на якому розглядалось подання про надання згоди на звільнення позивача не містить жодних мотивів або посилань на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_2, установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників підприємства, що підтверджена чинними наказами роботодавця), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі й положень статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою недодержання відповідачем при її звільненні вимог статті 49-2 КЗпП України щодо його переважного права на залишення на роботі, а також одночасно з попередженням її про майбутнє звільнення не запропоновано іншої роботи на тому самому підприємстві є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що позивачеві були запропоновані всі вакантні посади на підприємстві, які відповідають її кваліфікації та освіті.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано належним чином чи дійсно на підприємстві була необхідність проведення скорочення її посади не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки судом першої інстанції таким доводам вже надана оцінка, обґрунтовано наведено зміст ст. 64 ГК України та зауважено, що визначення чисельності та штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу.

Позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, у задоволенні яких судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ніякого скорочення штатів, про яке йдеться в наказі не відбулося, а мала місце фактично зміна найменувань структурних підрозділів висновків суду першої інстанцій не спростовують, оскільки ДП завод «Електроважмаш» має право самостійно вирішувати в яких саме структурних підрозділах має потребу підприємство та створювати саме ці підрозділи. У суду відсутні повноваження для оцінки обґрунтованості таких дій на відміну від звільнення працівника, оскільки така оцінка є втручанням у господарську діяльність підприємства.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2018 року - залишити без змін. .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 29 березня 2019 року