ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1285/18 Головуючий суддя І інстанції Гуменний З.І.
Провадження № 22-ц/818/21/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року в складі судді Гуменного З.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 рок ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки № б/н, площею 1,3034 га, кадастровий номер :03:001:0010, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, зареєстрованого 11.03.2015 у Державному реєстрі речових прав за № 9032194.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він передав в оренду СТОВ «Маяк» строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати у формі та розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі: земельну ділянку площею 1,3034 га, кадастровий номер :03:001:0010, за договором оренди землі б/н, зареєстрованим в ДРРП 05.08.2014 за № 6574221. На даний час, його як власника не влаштовує обумовлений розмір орендної плати. Позивач вважає, що орендна плата має становити не менше 11% від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки. У звязку з цим, на початку листопада 2017 року, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткових угод про внесення змін до п. 8 договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2 До вимоги було додано 3 примірники Додаткових угод. Однак, згідно з відповіддю, наданою СТОВ «Маяк» 29.11.2017, у збільшенні орендної плати до 11 % від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, позивачу відмовлено. З огляду на те, що сторони не дійшли згоди стосовно змін істотних умов договору оренди земельної ділянки в частині збільшення розміру орендної плати, позивач просить розірвати достроково договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та СТОВ «Маяк», з підстав невиконання умов договору, а саме: орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою повинна сплачуватися відповідачем щорічно протягом дії договору, не пізніше як у термін до 31 грудня, до цього часу частина орендної плати за 2017 рік відповідачем не виплачена; позивач не має можливості отримати документально підтверджену інформацію щодо розміру, методу нарахування та виплати йому орендної плати з урахуванням щорічної індексації; передавши фактично в оренду земельну ділянку, позивач підписав договір без дати, яку відповідач самостійно проставив, про що позивач повідомлений не був; в договорі оренди землі не міститься конкретної дати закінчення терміну дії договору; акт приймання-передачі вищезазначеної земельної ділянки також був підписаний позивачем без дати, і самого факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулося, позивач не має відомостей про її місцезнаходження та стан; відповідач не конкретизував умови використання земельної ділянки, у звязку з чим, у позивача є сумніви щодо розумного і належного цільового її використання, оскільки, в договорі не зазначено, які саме насадження чи посіви будуть здійснюватися на земельній ділянці, їх тривалість, не зазначені заходи, спрямовані на покращення стану землі, що дає можливість ефективного її використання, тому, після закінчення терміну дії договору оренди, задля відновлення родючості землі, позивачу необхідно буде вкладати немалі кошти, які він не зможе накопичити з таким розміром орендної плати, яку на даний час виплачує орендар; відповідач не надав позивачу проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство, такий проект і досі не розроблений та відсутній у орендаря.

Не визнаючи заявлені позовні вимоги, головою СТОВ «Маяк» ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому викладені заперечення проти позову, обґрунтовані тим, що договір оренди з позивачем абсолютно законний, є діючим, жодної з підстав для дострокового розірвання договору оренди у судовому порядку, наведених позивачем, не існує, і тому має виконуватись сторонами з огляду на те, що між СТОВ «Маяк» та позивачем укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Договір був підданий державній реєстрації і з дати держреєстрації набув чинності. Термін дії договору починає спливати з дати державної реєстрації.

Відповідач заперечує наявність обставин неповної та (або) несвоєчасної сплати відповідачем орендної плати за договором оренди, на підтвердження чого надав відповідний розрахунок орендної плати за земельну ділянку. Крім того, орендна плата за 2017 рік проіндексована. За оренду земельної ділянки у 2017 році відповідач сплатив позивачу у термін до 31.12.2017 грошима орендну плату у розмірі 2 329,19 грн. Таким чином, порівняно з умовами договору оренди, відповідач фактично переплатив позивачу орендну плату за 2017 рік на 465,48 грн.

Відповідач використовує орендовану земельну ділянку за її цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дотримується екологічної безпеки землекористування і зберігання родючості ґрунтів, не допускає погіршення екологічного стану земельної ділянки внаслідок своєї господарської діяльності. Порядок сівозмін відповідачем не порушується.

З огляду на викладене, відповідач стверджує, що належним чином виконує свої обовязки, які передбачені договором оренди та нормативно-правовими актами України, порушення договору оренди з боку відповідача відсутні.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване скасувати та ухвалити нове, яким розірвати спірний договір оренди земельної ділянки.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, суд розглянув спір поверхнево та однобічно.

Вказано, що судом не було надано належної оцінки доказам у справі. Зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач утримує у себе оригінал належного йому екземпляру договору оренди землі, що дає йому можливість без його відома в односторонньому порядку змінювати умови договору, передруковуючи сторінки, що не містять його підпису. Послався на те, що факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулось. Зауважив, що підставою для звернення до відповідача з вимогою про перегляд умов спірного договору в частині розміру орендної плати стало те, що власникам земельних ділянок суміжних районів, орендарі виплачують вже давно орендну плату за користування їх землею в розмірі від 11% до 15% від нормативної грошової оцінки землі. Послався на те, що судом не було досліджено обставин за яких орендарем йому була виплачена орендна плата з переплатою. Вказав, що відповідач, порушуючи вимоги щодо обовязкового дотримання істотних умов договору при його оформленні, не конкретизував умови використання належної йому земельної ділянки, тому у нього є сумніви щодо розумного, належного цільового її використання орендарем; що за відсутності чітко визначених умов використання земельної ділянки в договорі оренди він не може перевірити ефективність використання орендарем належної йому земельної ділянки, що може призвести до втрати родючості ґрунтів. Зазначив; що відповідач не надав проект землеустрою щодо забезпечення еколого - економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство.

СТОВ «Маяк» суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На обґрунтування відзиву зазначено, що відсутні підстави, передбачені законом, для розірвання спірного договору, оскільки його умови виконуються сторонами у повному обсязі. Послались на те, що примірник договору оренди знаходився у позивача від самого початку, оскільки ним була долучена його копія до позовної заяви. Зауважили, що посилання позивача на те, що відповідачем вносяться в односторонньому порядку зміни до спірного договору шляхом передрукування сторінок без підпису ОСОБА_1, спростовуються матеріалами справи, оскільки надані учасниками справи суду копії спірного договору є ідентичними. Вказано, що твердження позивача про виплату іншим орендодавцям орендної плати у розмірі від 11% до 15% нормативної грошової оцінки землі не відповідають дійсності та не є підтвердженими. Зазначено, що твердження позивача про втрату родючості ґрунтів є його нічим не підтвердженим припущенням.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст спірних правовідносин, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,3034 га, кадастровий номер :03:001:0010, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЯ № 999781, виданим 18.08.2011 на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 09.10.2007 № 828, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 03296 (а.с. 16).

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки б/н, укладеному між сторонами, позивач передав відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельну ділянку площею 1,3034 га, кадастровий номер :03:001:0010, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що визначено в п.п. 7, 8 спірного договору (а.с. 12-13).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позивача щодо прийняття умов, визначених у договорі.

При укладанні договору складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди, які також містять підписи сторін (а.с. 14-15).

Таким чином, сторонами укладено правочин, за яким позивач передав у платне користування відповідачеві належну йому на праві приватної власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами у спірному договорі.

В 2017 році позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо внесення змін до договору оренду земельної ділянки, в частині збільшення розміру орендної плати з 4% на 11% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін до п. 8 спірного договору оренди земельної ділянки (а.с. 19).

Згідно з листом-відповіддю СТОВ «Маяк» на вказану вимогу за № 142 від 29.11.2017, позивачеві було відмовлено у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором у звязку з економічно необґрунтованим та неприйнятним для підприємства розміром орендної плати (а.с. 20).

У звязку з вказаною відмовою, позивачем запропоновано відповідачу дострокове розірвання за взаємною згодою укладеного договору оренди земельної ділянки (а.с. 21-22). Дана пропозиція відповідачем прийнята не була.

Судом досліджено письмові докази, які підтверджують сплату орендної плати за спірним договором у повному обсязі, що вказано у наданих відповідачем копіях розрахункових документів (а.с. 44, 54). Що також підтвердилось показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_3, являючись бухгалтером СТОВ «Маяк», підтвердила в суді, що орендна плата за користування земельною ділянкою позивача вноситься підприємством вчасно, на визначених договором умовах та у відповідності до діючого законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що орендна плата за спірним договором сплачена відповідачем позивачу в повному обсязі, відповідно до умов договору. Крім цього, суд також зазначив, що доводи позивача щодо невиконання орендарем вимог закону в частині невиготовлення та нерозроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача у зв'язку із цим, суду не надано. Також, позивачем не надано доказів про зниження та втрату родючості, погіршення корисних властивостей земельної ділянки, належній їй.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правовідносини з оренди земельних ділянок регулює Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» регламентує загальний порядок розірвання договору оренди землі, зокрема: ч. 3 та ч. 4 статті встановлюють, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. За вимогою однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішення суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Обов'язки орендаря визначені у ст. 25 Закону України «Про оренду землі», до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, реєстраційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Аналізуючи зазначені положення законодавства та враховуючи врегулювання відносин, повязаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

З матеріалів справи вбачається, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» сплачував орендну плату ОСОБА_1 за договором оренди землі своєчасно.

Згідно розрахунку орендної плати за оренду земельної ділянки за 2017 рік Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» від 24.04.2018 № 268, розмір розрахункової орендної плати за оренду земельної ділянки орендодавця згідно з договором оренди становить 1863,71 грн. (а. с. 44)

Відповідно до довідки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» від 24.04.2018 № 272 у термін до 08.09.2017 орендарем сплачена, а орендодавцем отримана орендна плата за оренду земельної ділянки за 2017 року у розмірі 2329,19 грн. в грошовій формі: 08.09.2017 отримано гроші на суму 2329,19 грн. ОСОБА_4 зазначеної орендної плати орендар утримав з орендодавця податок на доходи фізичних осіб в розмірі 419,25 грн. та військовий збір 34,94 грн. (а. с. 46)

Матеріали справи свідчать про те, що, починаючи з моменту укладання договору оренди, орендодавець отримував орендну плату своєчасно з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Доказів того, що мала місце несвоєчасна сплата або несплата орендної плати, матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) передбачено, що забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Учасниками справи не заперечувалось, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з пропозицією щодо підвищення розміру орендної плати і йому було відмовлено. Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляв. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що відповідач вкотре, порушуючи вимоги щодо обовязкового дотримання істотних умов договору при його оформленні не конкретизував умови використання належної йому земельної ділянки; що у нього є сумніви щодо розумного, належного цільового її використання орендарем; що за відсутності чітко визначених умов використання земельної ділянки в договорі оренди він не може перевірити ефективність використання орендарем належної йому земельної ділянки, а саме надмірне виснаження землі, використання пестицидів, які суттєво погіршують її стан тощо; що відповідач не надав проект землеустрою щодо забезпечення еколого - економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство є безпідставними та колегія їх відхиляє.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки засобами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 04 червня 2009 року статтю 22 ЗК України доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Згідно пункту 18 Перехідних положень ЗК України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

З матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки складає 1,3034 га.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку засобами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки, позивачем не надано.

Застосування сівозміни та внесення мінеральних добрив підтверджено відповідною довідкою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк».

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач утримує у себе оригінал належного йому екземпляру договору оренди землі, що дає йому можливість без його відома в односторонньому порядку змінювати умови договору, передруковуючи сторінки, що не містять його підпису; що факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулося, оскільки він і досі не має відомостей від відповідача про місцезнаходження земельної ділянки та її стан є необґрунтованими, оскільки спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Твердження ОСОБА_1 про те, що власникам земельних ділянок суміжних районів, орендарі виплачують вже давно орендну плату за користування їх землею в розмірі від 11% до 15% від нормативної грошової оцінки землі, у звязку з чим необхідно задовольнити його позовні вимоги, не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; в подальшому сторони протягом декількох років добросовісно виконували умови даного договору, у тому числі орендар сплачував орендну плату, а орендодавець її отримував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391, 392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 січня 2019 року.

Головуючий

ОСОБА_5

Судді -

ОСОБА_4.

ОСОБА_6.