1Справа № 335/8811/18 2/335/263/2019
04 січня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 15.07.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який 15.08.2013 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких на даний час вона сама виховує та які повністю знаходяться на її утриманні.
За рішенням суду з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей, проте ОСОБА_2 злісно ухиляється від їх сплати, та починаючи з жовтня 2010 року жодного разу їх не сплатив.
Окрім того, відповідач повність не цікавиться життям дітей, ніколи не проявляв відносно них батьківської турботи, не підтримує з ними зв'язок, не піклується про них тощо, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, посилаючись на положення ст. 164 СК України ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Ухвалою суду від 17.08.2018 року, дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. В подальшому, позивач та її представник подали до суду заяви в якій просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просить позов задовольнити.
Відповідач до судового засідання неодноразово не з'являвся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідач повідомлявся за адресою місця реєстрації, зазначеній в позовній заяві. Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручені з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання».
Станом на 04.01.2019 року відзив на позовну заяву відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача та її представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Салтан В.Ю. до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Представником третьої особи подано заяву про можливість слухання справи за відсутності представника Органу опіки та піклування та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 05.11.2018 року № 01-10/2225.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.08.2013 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 71 від 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 15.08.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.
Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, у них народилося двоє дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 18.06.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 22, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 18.06.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 102.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2010 року, справа № 2-3324/2010, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 2006 року народження, ОСОБА_4, 2009 року народження, аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) ОСОБА_2, на кожну дитину, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.05.2010 року і до досягнення дітьми ОСОБА_3, 2006 року народження, ОСОБА_4, 2009 року народження повноліття.

Згідно розрахунків заборгованості по аліментам від 14.02.2018 року та від 07.05.2018 року, зроблених старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Манделюком Д.П., вбачається, що станом на 30.04.2018 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, становить грошову суму у розмірі 204 410 грн. 72 коп.

Відповідно до довідки Ясла-Садочку комбінованого типу № 281 «Журавлик», малолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2008 року по червень 2012 року, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з серпня 2011 року по травень 2015 року, відвідували вказаний заклад. Батько ОСОБА_2 в дошкільній заклад не з'являвся, батьківські збори та свята не відвідував, вихованням та розвитком доньок не цікавився.

Згідно характеристики № 125 від 07.05.2018 року, виданої Запорізькою європейською гімназією «ОРТ-АЛЄФ» Запорізької міської ради щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що участь батька ОСОБА_2 у вихованні дитини невідома. Навчанням доньки він не цікавиться, із класним керівником та адміністрацією гімназії зв'язку не підтримує, у школі ніколи не буває.

Згідно характеристики № 126 від 07.05.2018 року, виданої Запорізькою європейською гімназією «ОРТ-АЛЄФ» Запорізької міської ради щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, випливає, що батько дитини ОСОБА_2 ніколи школу та батьківські збори не відвідував, не брав участі у шкільних заходах, з дитиною в межах школи не спілкується.

Згідно відповіді № 1180/01-80 від 16.05.2018 року Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, малолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спостерігаються в підпорядкованому закладі, амбулаторія № 7, дільниця № 46. Лікуванням та піклуванням дітей займається виключно мати. На прийми до дільничного лікаря, обстеження та на щеплення діти приходять в супроводі матері.

Судом об'єктивно встановлено, що малолітні діти проживають та перебувають на утримані позивача.

Відповідач ОСОБА_2 вихованням та утриманням малолітніх дітей не займається, не цікавиться їх життям та здоров'ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей.

Позивач самостійно займається вихованням дітей, піклується про їх здоров'я, забезпечує належні умови проживання, матеріально утримує, піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 даної норми).

Також, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських права є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне викання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03. 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Із системного аналізу викладених правових норм слідує, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх доньок посилалась на те, що останній ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, взагалі з ними не спілкується, не цікавиться їх життям, не відвідує їх, не піклується про фізичний і духовний розвиток, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а вихованням дітей займається виключно вона.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини.

Згідно із ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 05.11.2018 року № 01-10/2225, вбачається, що районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При вирішенні питання доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його доньок, на засідання комісії з питань захисту прав дитини районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району 18.10.2018 року, 25.10.2018 року, 01.11.2018 року запрошувались батьки, але батько в жодне засідання не з'явився. Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відповідно до інформації Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 26.01.2018 року № 2070 було встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року не отримувала аліменти на дітей від ОСОБА_2 Згідно з довідкою цією установи від 16.05.2018 року № 28393/5, ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментам за період з 18.05.2010 року по 30.04.2018 року в розмірі 204 410 грн. 72 коп. Також, Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було витребувано довідку з управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 01.06.2018 року № 5803, з якої встановлено, що ОСОБА_1 отримує тимчасову допомогу в зв'язку з ухиленням від сплати аліментів. Витребувано інформацію щодо дітей з ДНЗ № 281, та з Запорізької єврейської гімназії «ОРТ-АЛЄФ». Окрім цього, 10.10.2018 року здійснено вихід за адресою проживання батька дітей, проте, потрапити до квартири не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, у зв'язку з чим Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було залишено йому запрошення для проведення бесіди. 19.10.2018 року на прийомі у Відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради була проведена бесіда з дітьми щодо з'ясування їх думок. В ході бесіди діти повідомили, що батько матеріально не допомагає, на батьківські збори та до лікарні не ходить. Останній раз спілкувались з батьком у бабусі в вересні 2018 року. Також діти повідомили, що з батьком до цього ходили на прогулянку до каскаду фонтану «Райдуга».

Суд, дійшов до висновку, що підстави для не прийняття зазначеного висновку до уваги при розгляді вказаної справи, відсутні.

Суд вважає, що висновок даний на повно з'ясованих об'єктивних обставинах і тому суд покладає його в основу рішення.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є аналогічним за своїм змістом, та на підставі яких встановлено, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов'язків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, судом об'єктивно встановлено, відповідач, будучи батьком малолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх малолітніх дітей. Ухилення його від виконання батьківських обов'язків полягає у свідомому самоусуненні відповідача від виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку їх природних здібностей та готування до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітні діти наразі перебувають на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв'язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім'я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе.

Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дітей, проявить турботу та піклування щодо доньок.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року, позивача звільнено від сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. за подання до суду даного позову.

Відтак із відповідача на користь Держави належить стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Роз'яснити ОСОБА_2, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Макаров