Справа № 461/4182/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/167/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника АТ «Таскомбанк» - Федорюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», третя особа ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним кредитний договір №KF52029 від 04.09.2008р., укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», визнати недійсною додаткову угоду до вказаного кредитного договору від 24.03.2009 року, укладену між ОСОБА_1 та ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та визнати недійсною додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору від 18.08.2014 року, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕс Банк».

Позов обґрунтовував тим, що 04 вересня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №KF52029, згідно якого останній отримав кредит в сумі 120 000,00 доларів США строком на 15 років. Однак, на думку позивача, договір кредиту є таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки не відповідає актам цивільного законодавства, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Так, зокрема позивача не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також, вважає умови договору несправедливими, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при укладенні кредитного договору банком було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», умови кредитного договору є несправедливим, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків та спрямовані на погіршення становища позивача. Вказує, що банком не проведено переддоговірної роботи з позивачем, не повідомлено його в письмовій формі про всі істотні умови кредитного договору, а надано неповну та недостовірну інформацію про умови кредитування. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Таскомбанк» - Федорюк І.І. заперечила проти задоволення апеляційної скарги. ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № KF52029, згідно якого останній отримав кредит в сумі 120 000 доларів США строком на 15 років зі сплатою 12,5% річних.

24.03.2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KF52029 від 04.09.2009р.

18.08.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № KF52029 від 04.09.2009р.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов`язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Встановлено, що кредитний договір містить усі необхідні умови надання та повернення кредиту, передбачені ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно розділу 8 «Детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника», п.п.10.5, 10.12 кредитного договору, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови. Цей Договір відображає повне розуміння Сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому Договорі.

Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 на отримання споживчого кредиту з додатками, останній своїм підписанням вказаної заяви з додатками підтвердив факт отримання в повному обсязі інформації щодо кредитування, що передбачено п.2 ст.11 Закону України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із сукупною вартістю наданого кредиту, що підтвердив своїм підписом (а.с. 69-70 т.1).

З наведеного вбачається, що на момент підписання № KF52029 від 04 вересня 2008 року був ознайомлений з умовами кредитування, а також розумів їх значення, що підтверджується його підписами.

Про те, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування та розумів їх значення свідчить також і те, що тривалий час позичальник виконував умови Кредитного договору. Вказане дає підстави вважати, що такі умови кредитного договору його цілком задовольняли.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що його було введено в оману при укладенні кредитного договору, що є підставою недійсності кредитного договору, виходячи з такого.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 вказаної Постанови).

Позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, як і не доведено сам факт обману.

Разом з тим, районний суд не звернув увагу на те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлено, що в кредитному договорі № KF52029 від 04.09.2008 передбачено сплату позичальником комісії за розрахункове обслуговування кредитного рахунку (а.с. 69 т.1).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про визнання недійсною умови кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та додаткових угод до кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, що укладені 24.03.2009 та 18.08.2014, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію.

В іншій частині рішення суду відповідачє вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги із Акціонерного товариства «Таскомбанк» в дохід держави слід стягнути 275,60 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 413,40 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 689 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 червня 2018 рокускасувати в частині відмови у визнанні недійсною умови кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк», та додаткових угод до кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, що укладені 24.03.2009 та 18.08.2014, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору задовольнити частково.

Визнати недійсною умову кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» та додаткових угод до кредитного договору № KF52029 від 04.09.2008, що укладені 24.03.2009 та 18.08.2014, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» в дохід держави 689 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.08.2019

Головуючий

Судді