Справа № 453/1492/18
№ провадження 2/453/115/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина В.Я., розглянувши у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні у залі суду у місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь кошти у сумі 4 500 грн. як відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді про залишення позовної заяви без руху від 18.12.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 15.01.2019 року вказану позовну заяву, після усунення позивачем її недоліків, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 25.02.2019 року, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року розгляд справи по суті відкладено на 26.03.2019 року у звязку із неналежністю повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Розгляд справи по суті відбувся 26.03.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що 10.01.2017 року, позивач керував автомобілем «Фольксваген Гольф», номерний знак WE433FL, на автодорозі Київ-Чоп біля с. Нагірне, Сколівського району, де, внаслідок зіткнення з твариною, зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження. На місце пригоди прибули працівники поліції та склали відносно позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.05.2017 року провадження про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілеві, яким він керував, завдано шкоду, а саме пошкоджено передній бампер. Таку шкоду він оцінює у сумі 4 500 грн., які відповідач повинен сплатити, як власник джерела підвищеної небезпеки. Дана обставина підтверджується адміністративними матеріалами, зокрема з його пояснень та пояснень дружини відповідача ОСОБА_3 та рапорту інспектора поліції ОСОБА_4 вбачається, що собака належить відповідачу та є джерелом підвищеної небезпеки, тому стягнення за завдану шкоду повинен відшкодувати відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки. Просить на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України до суду не подавав, а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог ОСОБА_1, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 15.01.2019 року.

Заяв, клопотань від позивача та відповідача у зазначеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило.

Відповідно до ухвали від 15.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін, роз'яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то підстав для фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, немає.

Відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 15.01.2019 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено.

Враховуючи, що відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 15.01.2019 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено, тому суд вважає, що ОСОБА_2 відзив не надано без поважних причин.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, - немає.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 10.01.2017 року о 10 год. 20 хв. у с. Нагірне на автодорозі Київ-Чоп 685 км+200 м, транспортний засіб марки «Фольксваген Гольф» номерний знак WЕ433FL, під керуванням позивача, внаслідок здійснення наїзду на тварину (собаку), отримав механічні пошкодження.

Згідно з постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.05.2017 року у справі № 450/145/17 (провадження № 3/450/566/17), провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 23.05.2017 року (а. с. 3).

Згідно з поясненнями дружини відповідача ОСОБА_3, наданим інспектору відділу розшуку та ОМ ДТП Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 30.03.2017 року, собаку її чоловіка породи «Німецька вівчарка» по кличці «Біл», який напередодні зірвався з ланцюга, збив автомобіль, який їхав у напрямку м. Львова ( а. с. 5).

Із рапорту поліцейського ВПОДДЗ батальйону № 3 УПП у м. Львові ДПП ОСОБА_5 вбачається, що власником собаки, згідно наданої інформації Сможенською сільською радою Сколівського району Львівської області, є відповідач ( а. с. 10).

Вирішуючи спір між сторонами, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Визначення права власності особи наведено у ст. 316 ЦК України, частиною 2 якої визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України складають правомочності власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Принцип непорушності права власності закріплений у ст. 321 ЦК України, згідно з частиною 1 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підставами набуття права власності, як встановлено у ч. 1 ст. 328 ЦК України є підстави, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З комплексного аналізу вищевказаних норм чинного матеріального права можна зробити висновок, що право на відшкодування завданої майнової шкоди має саме власник, права якого порушені.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасники справи, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, зобовязані подавати усі наявні у них докази у порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами, згідно зі ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Всупереч наведеним нормам чинного процесуального законодавства позивачем не подано жодних доказів, які б відповідали вимогам щодо їх належності та допустимості, у підтвердженні свого права власності на автомобіль марки «Фольксваген Гольф», номерний знак WE433FL, з позовом про відшкодування збитків за пошкодження котрого він звернувся до суду. Більше того, сам-же позивач у своїй заяві стверджує, що зазначеним автомобілем він керував, та не зазначив, на якій правовій підставі, як і не вказав, що такий йому належить на праві власності. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено наявності у нього права власності на пошкоджений транспортний засіб, то ним не доведено й факту порушення таким пошкодженням будь-якого свого права.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що позивачем вживались заходи для відновлення автомобіля «Фольксваген Гольф», номерний знак WE433FL після заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджень, у звязку з чим суду не представляється можливим визначити вартість ремонтних робіт та вартість усіх запчастин до автомобіля, а також супутніх матеріалів, які були необхідними для його відновлення після дорожньо-транспортної пригоди (реальні збитки), як і немає підтверджень про здійснення позивачем оплати за відновлення пошкодженого автомобіля самостійно у виді відповідних фінансових документів (товарних чеків, накладних з актами виконаних робіт тощо).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідно до наведеної правової норми, джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з утриманням не будь-яких собак, а саме: службових собак та собак бійцівської породи.

Згідно з ст. 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. Документом, що підтверджує право власності на тварин, є договір купівлі-продажу, оренди, дарування тощо, оформлений належним чином, або реєстраційне посвідчення. (п. 10 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, розроблених за дорученням ОСОБА_5 Міністрів УРСР та затверджених 17.06.80 року).

Також, відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ветеринарну медицину», Правил заповнення, зберігання, списання ветеринарних документів та вимог до їх обліку, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України

01.08.2014 № 288, підтвердженням права власності на тварину може бути ветеринарний паспорт, що видається власнику після проведення щеплення.

Разом з тим, позивачем не доведено, що собака відповідача належать до службових собак чи собак бійцівської породи, позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що відповідач є власником собаки породи «Німецька вівчарка» на прізвисько «Біл», з клопотаннями до суду про витребування доказів він не звертався, а тому позовні вимоги з підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України задоволені бути не можуть.

Враховуючи, що позивачем не доведено суду заподіяння йому відповідачем майнової шкоди та те, що така шкода мала місце саме з вини відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, а, відтак, у його задоволенні слід відмовити.

Одночасно, у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача не підлягає до стягнення також і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: 81130, Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. І. Франка, буд. 169; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82642, Львівська область, Сколівський район, с. Нагірне, вул. Шевченка, буд. 31а; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 01 квітня 2019 року.