Справа № 344/737/19
Провадження № 2/344/2220/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 18 жовтня 2017 року між нею та відповідачем укладено договір позики, за яким остання позичила грошові кошти в розмірі 28 000 дол. США та зобов'язалась їх повернути до 01 листопада 2017 року. Однак у встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернуті не були.

28 лютого 2019 року відповідачем подано відзив, у якому вона не заперечила проти обставини отримання коштів, однак просила суд відмовити у задоволенні позову через неможливість повернення боргу.

В рамках підготовчого провадження та судового розгляду по суті,інших заяв по суті справи сторонами не подавалось.

Позивач у судове засідання не з'явились, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

18 жовтня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики (між фізичними особами, безпроцентної), відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у позивача в борг 28 000 дол. США. За змістом п. 2.1 договору позикодавець зобов'язалась повернути кошти до 01 листопада 2017 року (а.с. 3).

Факт передачі коштів підтверджується розпискою позичальника від 18 жовтня 2017 року (а.с. 4).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 18 жовтня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Звертаючись за захистом своїх прав позивач просив суд стягнути борг за договором позики в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим НБУ на день подання позову до суду.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов'язань в іноземній валюті.

Наведені приписи дають підстави вважати, що вимога позову про стягнення боргу за договором позики в гривневому еквіваленті відповідає вимогам закону.

Таким чином з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 28 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 10 січня 2019 року еквівалентно 787 360 грн.

При цьому посилання відповідача на неможливість повернення позики не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки за змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесення судових витрат позивач надала квитанцію про сплату судового збору в розмірі 7 873 грн. 60 коп. за подання позовної заяви до суду та 384 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивачки задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року у розмірі 28 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 10 січня 2019 року еквівалентно 787 360 (сімсот вісімдесят сім тисяч триста шістдесят) гривень, судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 7 873 грн. 60 коп. та судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 384 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Суддя О.М. Бабій