Справа № 211/5562/18
Провадження № 4-с/211/22/19
У Х В А Л А

іменем України

30 серпня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступень Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», заінтересовані особи державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Стицькова Ольга Сергіївна, Колесник ОСОБА_1 , про визнання незаконними дій державного виконавця, -

встановив:

Заявник АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернувся до суду з відповідною скаргою та просить суд визнати незаконними дії державного виконавця в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» у виконавчому провадженні № 59124232, 29250,00 грн. по виконанню постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 211/5562/18 від 16 квітня 2019 року, посилаючись на виконання рішення суду у сумах більших, ніж зазначено в самому рішенні, що є порушенням прав та законних інтересів стягувача. В обґрунтування скарги зазначив, що 25 січня 2019 року судом було винесено рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка на виробництві. у розмірі 90 000,00 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року збільшено розмір шкоди до 150 000,00 грн. та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 900,00 грн. 11 травня 2019 року видано виконавчий лист, 16 травня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, винесено постанову про арешт коштів боржника. 20 травня 2019 року АТ «Укрзалізниця» здійснено сплату боргу з врахуванням вимог статей 164, 165, 167 та 168 Податкового кодексу України, перераховано грошові кошти в сумі 120750,00 грн., прибутковий податок з моральної шкоди в сумі 27000,00 грн. та військовий збір з моральної шкоди в сумі 2250,00 грн. Крім того, АТ «Укрзалізниця» звернулось з заявою до Дніпровського апеляційного суду про роз`яснення постанови від 16 квітня 2019 року з приводу того, що судом не зазначено в резолютивній частині рішення суми стягнення 150000,00 грн., яка підлягає виплаті ОСОБА_2 з урахуванням податків та обов`язкових платежів чи без, що має істотне значення для його виконання, про що було повідомлено 29 травня 2019 року державного виконавця, адже спірна сума є сплаченим податком та обов`язковими платежами до бюджету для здійснення виплат ОСОБА_2 Однак 05 червня 2019 року було примусового стягнено з поточного рахунку АТ «Укрзалізниця» згідно виконавчих листів кошти в сумі 90560,00 грн. Тобто рішення суду було виконано в сумах більших, ніж зазначено у самому рішенні, що є порушенням прав та законних інтересів стягувача, тому наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року прийнято скаргу до розгляду.

В судове засдіння сторони не з`явились, надали заяви про розгляд скарги за їх відсутності, представник заявника ОСОБА_3 .М. наполягає на задоволенні вимог, представника Довгинцівського ВДВС Щерба А.С. заперечень не висловлює.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини першої статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом, державним виконавцем Довгинцівського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області 16 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 211/5562/18 виданого 16 квітня 2019 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка на виробництві в розмірі 150 000,00 грн. (а.с.30-31 копія постанови).

Крім того, винесено постанову від 16 травня 2019 року про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - 330 600 грн (а.с. 32-35 копія постанови).

Постановою від 16 травня 2019 року об`єднано виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 211/5562/18 з виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа №211/5561/18, виданого 23 квітня 2019 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 суму моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка на виробництві в розмірі 150 000,00 грн. (а.с. 36 копія постанови).

Враховуючи надані суду пояснення та письмові докази, суд вважає необхідним зазначити, що моральна шкода є негативним наслідком (втратою) немайнового характеру, яка виникла в результаті фізичних та душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Зі змісту рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року, зміненого постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині розміру стягнутих сум, вбачається, що судами ухвалено рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров`я (смерті).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки виконується рішення суду про стягнення на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я, тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню, відповідно державний виконавець зобов`язаний був виконати судове рішення про стягнення відшкодування у повному розмірі, а саме 150 000,00 грн. на користь ОСОБА_2

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тому суд не вбачає порушень державного виконавця в цій частині.

Згідно абзаців першого та другого пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, при дослідженні письмових матеріалів, які додані до скарги, було встановлено, що боржником на виконання рішення суду безпосередньо на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 120 750 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.05.2019 року. Враховуючи правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, боржник повинен був донарахувати на користь стягувача в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення у справі №211/5562/18 ще 29 250 грн., що загалом складало б 150 000 грн., як то присуджено за рішення суду. Крім того, божнику необхідно було також сплатити виконавчий збір в розмірі 1% від 150 000 грн., що складає 15 000 грн. та витрати виконавчого провадження, які згідно постанови про арешт коштів боржника від 16.05.2019 року склали 300 грн. Загалом боржник повинен був сплатити 165 300 грн, з яких самостійно 20.05.2019 року сплатив тільки 120 750 грн., таким чином несплачена сума за виконавчим провадження склала 44 550 грн.

Таким чином, державним виконавцем для повного виконання об`єднаного виконавчого провадження за виконавчими листами по справам №211/5561/18 та №211/5562/18 необхідно було направити платіжну вимогу на 89 100 грн., а не на 90 560 грн, як то було зроблено 30.05.2019 р. Відповідно до проведеного математичного розрахунку по кожному з виконавчих листів по справам №211/5561/18 та №211/5562/18 державний виконавець неправомірно з боржника стягнув по 730,00 грн, тим самим збільшивши суму, що підлягає стягненню з боржника за об`єднаним виконавчим провадженням на 1460 грн.

Враховуючи викладені обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданої скарги на суму 730 грн., як таку, що неправомірно стягнута державним виконавцем з заявника на виконання рішення у справі №211/5562/18.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, -

постановив:

скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Стицькової Ольги Сергіївни в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у виконавчому провадженні №59124232 по виконанню постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №211/5562/18 надлишкової суми в розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 00 копійок - неправомірними.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 серпня 2019 року.

Суддя Д.М.Ніколенко