РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої - судді Слюсарчук Н.Ф.,

за участі секретарів - Давиденко Я.В., Поліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Житомирського обласного центру зайнятості

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що наказом № 412-к від 08.10.1018 року її було звільнено з посади заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського обласного центру зайнятості (далі Житомирський ОЦЗ) у звязку зі скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 306 від 18.06.2018 року. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки попередження про скорочення посади відбулося з порушеннями закону, роботодавцем не враховано її переважне право на залишення на роботі, наявність у неї більшого стажу, ніж у працівника, якого було залишено на роботі. Тому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 412-к Житомирського ОЦЗ від 08.10.2018 року про звільнення її з посади заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського ОЦЗ за скороченням штату працівників (за п. 1 ст. 40 КЗпП України, підстава наказ № 306 від 18.06.2018 року), поновити її на посаді заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського ОЦЗ з 08.10.2018 року та стягнути з Житомирського ОЦЗ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2018 року станом на день ухвалення судом рішення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.11.2018 року відкрито по справі спрощене позовне провадження.

Відповідач, скориставшись своїм правом, 26.11.2018 року надіслав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнали. При цьому зазначили, що відповідно до п. 6 ч. 9 розділу ІІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 року № 1543, структуру, граничну чисельність та штатний розпис регіональних центів зайнятості затверджує голова Центрального апарату служби. Штатний розпис апарату Житомирського ОЦЗ, яким передбачалася лише одна штатна посада заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення, був затверджений головою Центрального апарату 17.04.2018 року та введений у дію 19.04.2018 року. Житомирським ОЦЗ 19.04.2018 року було видано наказ № 134 «Про зміну в організації виробництва і праці в базових центрах зайнятості Житомирської області та створення комісії з працевлаштування та розгляду питань, повязаних зі скороченням чисельності та штату працівників». На засіданні відповідної комісії з працевлаштування та розгляду питань, повязаних зі скороченням чисельності та штату працівників, проведеному 23.04.2018 року, з метою визначення переважного права на залишення на посаді проводився порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці двох заступників начальника відділу, які виконували дещо різні обовязки, так позивач виконувала обовязки у сфері організації матеріально-технічного забезпечення, а інший ОСОБА_2 у сфері організації матеріально-технічного забезпечення та капітального будівництва. За результатами розгляду продуктивність праці ОСОБА_2 виявилася більшою з огляду на функціональність навантаження згідно посадових інструкцій обох працівників, а тому комісією були надані рекомендації керівництву Житомирського ОЦЗ щодо переведення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення. Позивача було попереджено про наступне вивільнення 24.04.2018 року та 18.06.2018 року, а також у ці ж дні та 26.09.2018 року, 08.10.2018 року пропонувалися всі наявні вакансії в системі служби зайнятості Житомирської області, від яких вона відмовилася. Окрім того, оскільки в Житомирському ОЦЗ відбулися зміни в організації виробництва і праці, які полягали в приєднанні до Житомирського ОЦЗ Малинського міського та районних центрів зайнятості, у звязку з чим відбулося скорочення штату працівників, так як займана позивачем посада у відділі матеріального забезпечення та господарської діяльності відсутня, а тому мало місце скорочення штату працівників, а не скорочення їх чисельності, що виключало необхідність здійснення оцінки рівня кваліфікації та продуктивності праці працівників. Отже, ніяких передбачених законом прав та гарантій позивача при її звільненні відповідачем порушено не було.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги позову з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що з наказом про своє звільнення вона ознайомилася, її ознайомлювали зі списками вільних посад, але з ними вона не погодилася. Вважає, що вона мала переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та відповідно тривалий безперервний стаж в даній установі. При вивільненні дані обставини відповідачем не були враховані, позаяк в штаті було дві посади заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського ОЦЗ і вона має переважне право на залишення на роботі в порівнянні із працівником ОСОБА_2В, який займав одну із посад заступника та залишений на роботі.

Представники відповідача у судовому засіданні наполягали на своїй позиції викладеній у відзиві та просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 18.01.2017 року позивача було переведено з посади провідного інженера з господарської діяльності відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва Житомирського ОЦЗ, яку вона займала з 02.03.2015 року, на посаду заступника начальника відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва, а 04.10.2017 року її переведено на посаду заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського ОЦЗ згідно наказу № 304-к від 04.10.2017 року, що підтверджується копією витягу з трудової книжки позивача (а.с. 16, 17).

Згідно наказу заступника директора Житомирського ОЦЗ № 412-к від 08.10.2018 року позивача звільнено з посади заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення з 08.10.2018 року за скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Житомирського ОЦЗ № 306 від 18.06.2018 року (а.с. 19).

Наказом Житомирського ОЦЗ № 80-к від 28.02.2019 року «Про виправлення технічної помилки» підставу наказу Житомирського ОЦЗ від 08.10.2018 року № 412-к «Про звільнення ОСОБА_1А.» викладено у такій редакції: «Підстава: наказ Житомирського ОЦЗ від 13.06.2018 року № 306.» (а.с. 125).

Штатний розпис апарату Житомирського ОЦЗ на 2018 рік від 09.01.2018 року та 05.04.2018 року (а.с. 73-76) містив відділ організації матеріально-технічного забезпечення та дві посади заступника начальника відділу.

Як убачається з посадових інструкцій обох заступників начальника відділу матеріально-технічного забезпечення від 04.10.2018 року (а.с. 81-84), їхні завдання і обовязки не є однаковими. Так, посада, яку обіймала позивач, передбачала виконання нею обовязків, зокрема, щодо організації роботи відділу, проведення розрахунків до проекту бюджету за видатками на утримання державної служби зайнятості, витратами, організації підготовки та оформлення необхідних документів щодо укладення договорів на закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти, контролю їх використання, договірної діяльності, інше. До обовязків іншого заступника начальника відділу ОСОБА_2 входило, зокрема, аналіз та формування потреби в коштах щодо забезпечення матеріально-технічної бази обласного та базових центрів зайнятості, на капітальне будівництво, реконструкцію, капітальний та поточний ремонт будівель (приміщень), здійснення контролю за своєчасним забезпеченням будівництва, капремонту, реконструкції проектно-кошторисною документацією та інше.

У штатному розписі апарату Житомирського ОЦЗ на 2018 рік від 17.04.2018 року, який введено в дію 19.04.2018 року (а.с. 23-25), передбачено відділ організації матеріально-технічного забезпечення з однією посадою заступника начальника відділу.

Змінами до структури Житомирського ОЦЗ (апарату) від 13.06.2018 року виведено відділ організації матеріально-технічного забезпечення та введено відділ капітального будівництва, відділ матеріального забезпечення та господарської діяльності (а.с. 21, 22).

Наказом Житомирського ОЦЗ № 306 від 13.06.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису апарату Житомирського ОЦЗ» у звязку із затвердженням змін до структури та штатного розпису апарату Житомирського ОЦЗ виведено з 13.06.2018 року зі штатного розпису посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення (а.с. 37, 38).

Таким чином, судом встановлено, що у звязку із внесеними змінами до штатного розпису апарату Житомирського ОЦЗ, внаслідок чого було скорочено штат працівників, відбулися зміни в організації виробництва і праці.

23.04.2018 року на засіданні комісії з розгляду питань, повязаних зі скороченням чисельності та штату працівників у звязку із введенням в дію структури та штатних розписів міських та районних філій Житомирського обласного центру зайнятості на 2018 рік, створеною наказом Житомирського ОЦЗ № 134 від 19.04.2018 року «Про зміну в організації виробництва і праці в базових центрах зайнятості Житомирської області» (а.с. 56), прийнято рішення про рекомендування директору Житомирського ОЦЗ попередити про звільнення у звязку із скороченням чисельності штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, запропонувавши їй іншу роботу (а.с. 58-60). Зміст викладених у протоколі виступів членів комісії свідчить про те, що визначальним фактором у вирішенні питання переважного права на залишення на роботі ОСОБА_2 було саме те, що з 2008 року ведуться роботи по обєкту будівництва «Будівля соціального призначення міський центр зайнятості Житомирського ОЦЗ на площі Польовій, 6-а в м. Житомирі», які є пріоритетними, а в його посадових обовязках безпосередньо передбачено організацію роботи як у сфері матеріально-технічного забезпечення, так і в напрямку капітального будівництва, що вказує на його вищу продуктивність праці. З огляду на те, що ОСОБА_1 виконувала менший обсяг роботи у порівнянні з ОСОБА_2, тому було запропоновано скоротити посаду, яку обіймала позивач.

18.06.2017 року у письмовій формі позивача попереджено про зміну в організації праці та скорочення штатів та від запропонованої посади провідного інженера з господарської діяльності відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Житомирського ОЦЗ вона відмовилася (а.с. 26).

26.09.2018 року та 08.10.2018 року у звязку зі скороченням посади, яку вона обіймала, позивачу роботодавцем було запропоновано ряд посад, на що вона також не погодилася (а.с. 31-34).

Під час розгляду справу судом було встановлено, зі слів позивача та не заперечувалося представником відповідача, що позивач не є членом профспілкової організації.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За частиною 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї Постанови від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) розяснив судам, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Виходячи з нормативного тлумачення вищенаведених норм Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу. В першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, для виявлення яких роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен бути проведений з врахуванням ряду факторів, зокрема рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обовязків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій, тощо. Крім цього, однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника, а тому при визначенні рівня продуктивності праці слід враховувати, в тому числі, й наявність в працівника дисциплінарних стягнень.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що внаслідок змін в організації виробництва і праці в Житомирському ОЦЗ відбулося скорочення штату працівників, позивача було своєчасно попереджено про майбутнє звільнення та неодноразово запропоновано ряд вакантних посад, на зайняття яких вона не погодилася.

Поряд з тим, відповідачем у порушення ст. 42 КЗпП України не зясовано належним чином всі фактори, які мають враховуватися для виявлення переваг працівників у залишенні на роботі. Аналіз продуктивності праці і кваліфікації обох заступників начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського ОЦЗ проведений без урахування рівня освіти і присвоєної кваліфікації працівників, підвищення кваліфікації, досвіду їхньої трудової діяльності, дисциплінованості, а був здійснений лише на підставі дослідження комісією змісту покладених на працівників посадових обовязків, що містяться в їхніх посадових інструкціях. При цьому також залишено поза увагою ще й той факт, що до переведення позивача на посаду заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення вона займала посаду провідного інженера з господарської діяльності відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва та у подальшому посаду заступника начальника відділу господарсько-договірної роботи та капітального будівництва Житомирського ОЦЗ, тобто її посадові обовязки безпосередньо стосувалися сфери капітального будівництва.

Зважаючи на те, що ст. 42 КЗпП України визначає необхідність зясування переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці як при скороченні чисельності, так і при скороченні штату працівників, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що порівняльний аналіз рівня кваліфікації та продуктивності праці працівників проводиться лише при скороченні чисельності працівників, а не при скороченні штату.

Таким чином, на переконання суду, звільнення позивача із займаної нею посади є незаконним з огляду на те, що при прийнятті комісією рішення про її нижчу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з іншим працівником у порушення ст. 42 КЗпП України відповідачем не було належним чином проведено порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці обох працівників з дослідженням всіх факторів для виявлення переваг у залишенні на роботі.

За наведених обставин, наказ про звільнення позивача з роботи є незаконним, трудові права позивача підлягають захисту, і тому суд поновлює її на роботі з наступного дня після її звільнення, а саме з 09.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1, 2 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Оскільки суд дійшов до висновку про незаконність звільнення позивача із займаної ним посади та поновлює її на роботі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення.

Розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 09.10.2018 року по день ухвалення рішення 29.03.2019 року становить 73114,45грн. (без врахувань обовязкових платежів та зборів) із розрахунку: 15360,18 грн. : 25 днів = 614,41 грн; 119 днів х 614,41 = 73114,45 грн, де 15360,18 грн. - розмір заробітної плати позивача за два місяці роботи відповідно до кількості відпрацьованих робочих днів(вересень та липень 2018 року), 25 дні сумарна кількість робочих днів за вересень - 10 та липень 15 - 2018 року, 614,41грн.- середньоденна заробітна плата позивача, 119 - сумарна кількість робочих днів за період з 09.10.2018 року по 29.03.2019 року.

При розрахунку середнього заробітку обрано вересень та липень 2018 року, які є двома останніми фактично відпрацьованими місяцями позивачем, оскільки в серпні 2018 року позивач перебувала у відпустці та на лікарняному.

Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та згідно довідки Житомирського ОЦЗ від 24.10.2018 року (а.с. 35).

Суд стягує з відповідача в дохід держави за вимогами немайнового та майнового характеру 704,80 грн. та 1014,01 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40, 42, 235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (із змінами), ст. ст. 4, 7, 8, 12, 13, 81, 141, 247, 263-268, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 412-к заступника директора Житомирського обласного центру зайнятості від 08 жовтня 2018 року про звільнення з посади заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації матеріально-технічного забезпечення Житомирського обласного центру зайнятості з 09 жовтня 2018 року.

Стягнути з Житомирського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73114,45грн. (сімдесят три тисяч сто чотирнадцять гривень сорок пять копійок) (без врахувань обовязкових платежів та зборів).

Стягнути з Житомирського обласного центру зайнятості у дохід держави 1718,80 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку 12902 грн. 61 коп. (без врахувань обовязкових платежів та зборів) в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сила після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: 10000, м. Житомир, провул. Попова, 27, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1).

Відповідач: Житомирський обласний центр зайнятості (юридична адреса: 10001, м. Житомир, вул. Київська, 83, ).

Суддя Н.Ф. Слюсарчук