Справа № 130/572/18
Провадження № 22-ц/801/29/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саландяк О. Я.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 рокуСправа № 130/572/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене 25 вересня 2018 року під головуванням судді Саландяк О. Я. в м. Жмеринці Вінницької області (дата складання повного тексту рішення - 27 вересня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

13 березня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом, за яким, просив збільшити розмір аліментів, що стягуються на нього за виконавчим листом № 2/130/955/2015 від 12 жовтня 2015 року, виданим Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, з його повнолітнього сина ОСОБА_4 з 500 грн щомісячно на 1000 грн щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що внаслідок похилого віку та хвороб, а також розміру аліментів, що стягуються з нього, йому не достатньо суми аліментів у 500 грн для прожиття.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує зміну розміру аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, фактично посилаючись на недотримання судом принципу верховенства права, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

29 жовтня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження Апеляційним судом Вінницької області.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною п'ятою статті 31 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що за виконавчим листом № 2/130/955/2015 від 12 жовтня 2015 року, виданим Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, з ОСОБА_4 стягуються аліменти на батька ОСОБА_3 в розмірі 500 грн щомісячно (а. с. 65).

Згідно з актом обстеження матеріально побутових умов від 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1, єдиним джерелом його догоду є пенсія (а. с. 17).

Крім того, на підтвердження свого матеріального становища ОСОБА_3 подав довідку Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про розмір пенсії за період з січня - по грудень 2017 року (а. с. 18).

Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі, тобто, коли їх рівень матеріального забезпечення нижчий від прожиткового мінімуму (до такого висновку прийшов Верховний Суд України у справі № 175/1382/15ц, постанова від 16 серпня 2017 року).

Отже, з урахуванням приписів частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України у справах про утримання повнолітніми дочкою, сином непрацездатних батьків, в тому числі зміну розміру аліментів, саме на позивача покладається обов'язок доведення відповідними доказами, що його рівень матеріального забезпечення, зокрема і з урахуванням присуджених аліментів, є нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Оскільки, позивач не надав доказів, які б вказували на те, що рівень його матеріального забезпечення, з урахуванням стягуваних з відповідача аліментів є нижчим від законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Визначений позивачем розмір, на який він просив збільшити аліменти становить 500 грн на місяць, тому з урахуванням приписів пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України (за яким малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України (який визначає ціну позову у справах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців) (500 грн Х 6 = 3000 грн &?і; 192100 грн (1921 грн - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII станом на 01 грудня 2018 року Х 100)), то відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Панасюк

Судді: Т. М. Шемета

А. Ю. Зайцев