Номер провадження: 22-ц/813/23/19
Номер справи місцевого суду: 522/3388/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ДП «ОМТП» - Сидорова О.В.,

представника ОСОБА_4 - адвоката Клименка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми,

встановив:

26 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «ОМТП») про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми.

Свої вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що у період з 31.05.2007р. по 19.05.2012р. він знаходився у трудових відносинах з ДП «ОМТП». 04.05.2010р. під час виконання трудових обов'язків з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого ОСОБА_4 отримав ушкодження здоров'я. Після зазначеної травми позивач не міг продовжувати звичний спосіб життя, тому як став інвалідом. Таким чином, як зазначив позивач, йому було завдано моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань, при цьому ці страждання збільшувалися з часом у зв'язку з постійним погіршенням стану його здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 465 000 грн.

Позивач та його представник Клименко Б.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Не заперечували, що нещасний випадок стався частково з вини позивача, але це не звільняє відповідача від відповідальності.

Представник відповідача ДП «ОМТП» - Сидоров О.В. у судове засідання з'явився, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не було доведено повну вину відповідача у заподіянні травми та просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Вказав, що позивачем не врахована власна вина та не аргументована сума моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 до ДП «ОМТП»про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, внаслідок виробничої травми - задоволено частково. Стягнуто з ДП «ОМТП» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 233 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ДП «ОМТП» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2018 року та постановлення нового, провідмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника заявника апеляційної скарги, заперечень проти неї представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що 04.05.2010р. під час виконання трудових обов'язків, з позивачем ОСОБА_4 трапився нещасний випадок на виробництві, а саме під час розвантаження металевих заготівок на причалі порту з напіввагону за допомогою крану, через обрив обв'язки вантажу у вагоні, позивач для уникнення удару гачкою зістрибнув зі скоб трапу, в результаті чого отримав травму. В результаті службового розслідування нещасного випадку було складено Акти форми Н-5 від 17.05.2010р. та Н-1 від 18.05.2010р. (а.с.20-24, 25-29).

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України вказані обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Так, із Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 17.05.2010р. вбачається, що з позивачем було проведено повторний інструктаж - 02.04.2010р. та цільовий інструктаж - 04.05.2010р. Згідно п.4 вказаного Акту причиною нещасного випадку визнано невиконання вимог Інструкції з охорони праці, які допустили позивач ОСОБА_4 та інші посадові особи ДП «Одеський морський торгівельний порт», а саме: ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Аналогічні висновки, відображені в Акті форми Н-1 від 18.05.2010р.

Зазначені Акти форми Н-1 та Н-5 сторонами не оскаржувалися, а тому викладені в них обставини також вважаються встановленими.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що причиною отримання травми позивачем є недотримання сигнальником ОСОБА_6 своїх посадових обов'язків та інструкції з охорони праці, крім того суд врахував, що позивач ОСОБА_4 також порушив вимоги інструкції з охорони праці, що частково призвело до нещасного випадку, але зробив це з фактичної згоди сигнальника ОСОБА_9, для прискорення робіт.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він підтверджується наявними у справі доказами та вищевказаними Актами форми Н-1 та Н-5, які є чинними.

З цих підстав, доводи представника заявника апеляційної скарги - ДП «ОМТП» про те, що головною причиною нещасного випадку є порушення ОСОБА_4 посадових обов'язків, а саме посадової інструкції докера-механізатора, є безпідставними і необгрунтованими.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що представником відповідача не спростовано те, що сигнальник ОСОБА_9 згідно посадової інструкції був керівником по відношенню до докера ОСОБА_4 під час робіт, а тому у виникненні нещасного випадку на виробництві мається також вина ОСОБА_9, що також встановлено у Акті форми Н-1.

Більше того, судом першої інстанції правильно встановлено, щоматеріали справи не містять доказів безпосереднього ознайомлення ОСОБА_4 з посадовою інструкцією докера-механізатора, оскільки останній проходив ввідний, первинний, повторний та цільовий інструктажі з охорони праці, що також вбачається з Актів форми Н-1 та Н-5, а також із результатів службових розслідувань.

Згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 27.09.2010р., серія 2-18ОГ № 001719, в результаті отриманої травми позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 30% та 3 група інвалідності (а.с.110).

В подальшому, а саме 20.09.2012 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 40% (а.с.181).

22.08.2017р. було проведено чергове обстеження, в результаті якого довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 10 ААА № 260749, ступінь втрати професійної працездатності позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності на рівні 75 % та призначено 2 групу інвалідності (а.с.31-32).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_4 частково втратив професійну працездатність з вини відповідача, при виконанні трудових обов'язків, а тому має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Матеріальну шкоду йому було відшкодовано, шляхом одноразової виплати Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, на підставі Постанови від 25 листопада 2010 року у розмірі 52214,40 грн. (а.с.112).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_4 не проходив повторного огляду МСЕК, який йому було призначено на 28.11.2011 року, є безпідставними, оскільки на а.с. 180 є відповідна довідка про проходження цього повторного огляду позивачем ОСОБА_4, та якою повторно підтверджено його третю групу інвалідності, завданої внаслідок виробничої травми.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я

За змістом ч. 1-2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку при виконанні трудових обов'язків на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу, перебачено діючим цивільним і трудовим законодавством України.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав, що аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц (а.с.97-99, 100-101).

Що стосується розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача а користь позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Крім того, згідно роз'яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Спори про відшкодування шкоди, заподіяного ушкодженням здоров'я, повинні вирішуватися за законодавством, як було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясував наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, а також прийнявши до уваги часткове визнання вини позивачем у настанні нещасного випадку, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 233000 грн., що фактично складає 50% від заявлених позовних вимог.

Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд не обгрунтував свій висновок стосовно розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому слід врахувати, що стан здоров'я позивача після отриманої травми постійно погіршується.

Так, як було зазначено вище, згідно висновку МСЕК від 27.09.2010р., серія 2-18ОГ № 001719, в результаті отриманої травми позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 30% та 3 група інвалідності (а.с.110).

В подальшому, а саме 20.09.2012 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності - 40% (а.с.181).

22.08.2017р. було проведено чергове обстеження, в результаті якого ступінь втрати професійної працездатності позивачу встановлено на рівні 75 % та призначено 2 групу інвалідності (а.с.31-32).

Таким чином, враховуючи, що починаючи з 22.08.2017 року, позивач є непрацездатним із втратою 75 % професійної працездатності, у зв'язку з чим моральна шкода, яка розпочала йому завдаватись з 04.05.2010 року, тобто з дня отримання професійної травми, продовжує йому завдаватись і по теперішній час, то суд першої інстанції правильно і обґрунтовано встановив йому розмір завданої моральної шкоди у сумі 233000 грн.

Що стосується застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідності до чинного законодавства України строки позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки відповідно до ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я чи смертю.

Крім того, згідно ч.8 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові по справі № 316/2052/16ц від 04.04.2018р.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Що стосується доповнень до апеляційної скарги (а.с.140-143), то вони не підлягають розгляду в апеляційному порядку, оскільки подані до суду поза межами строку апеляційного оскарження, тобто з пропуском строку, а саме 14.09.2018 року (а.с.145), в той час, як строк на апеляційне оскарження судового рішення встановлений до 13.09.2018 року, включно.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що суд не приймав до розгляду дані доповнення, крім того у відповідності до ч.1 ст. 364 ЦПК України доповнення до апеляційної скарги можуть бути подані тільки в межах строку на апеляційне оскарження судового рішення. При цьому поновлення пропущеного строку на подання доповнень діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра