ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/387/17

провадження № 22-ц/4809/107/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А. Суровицької Л.В.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року, у складі головуючого судді Партоліної І.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» (далі ТОВ «Агрофірма «Кочубій») про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним.

Просив визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 209 від 20 грудня 2005 року, який укладений між ним та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора ОСОБА_2, зареєстрованого у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України» про що у Державному реєстру земель вчинено запис від 26 вересня 2007року за № 507, з підстав не підписання ним даного договору.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 509 від 20 грудня 2005 року, укладеного 10 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора ОСОБА_2, зареєстрованого у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», про що у Державному реєстру земель вчинено запис від 26 вересня 2007року за № 507.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний правочин укладено за відсутності волевиявлення власника землі на його укладення, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Відсутні правові підстави для задоволення заяви про застосування строку позовної давності.

ТОВ «Агрофірма «Кочубій» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що відповідач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, зокрема проводить використання земельної ділянки на умовах та в спосіб передбачений п.п. 15-17 договору, здійснює виплату орендної плати.

Судом не було враховано, що позивач не погоджується лише з одним пунктом додаткового договору, а саме щодо строку дії правочину, при цьому приймає виконання інших змін до договору, в тому числі орендної плати в збільшеному розмірі.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт того, що позивачу не було відомо про існування додаткового договору, який є предметом спору. Враховуючи отримання орендної плати в 2016 -2017 роках, є очевидним, що позивач прийняв орендні відносини.

Вказує, що рішення суду фактично ґрунтується лише на одному доказі, а саме на висновку судово-почеркознавчої експертизи, при цьому повністю невілюються інші докази по справі.

З огляду на обізнаність про укладений правочин, висновок суду щодо відмови в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності є незаконним, адже з дати укладення спірного додаткового договору пройшло більше десяти років.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Не погоджується із доводами апеляційної скарги і вказує на те, що орендну плату за 2016 та 2017 рік отримував виключно на підставі договору оренди землі від 20 грудня 2005 року, а тому посилання, що ним пропущено строк позовної давності є необгрунтованими.

У судове засідання апеляційного суду, не з'явився відповідач, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника відповідача у виробничій нараді директорів.

За клопотаннями відповідача розгляд справи неодноразово відкладався (а.с.223, 233).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що справу можливо розглянути за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Позивач - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,42 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району, що підтверджено відповідним Державним актом на право приватної власності на землю (а.с.8).

10.09.2007 року від його імені був укладений додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 509 від 20 грудня 2005 року з ТОВ «Агрофірма «Кочубій», відповідно до якого було пункти основного договору оренди землі № 509 від 20 грудня 2005 року були викладені в іншій редакції і крім іншого зазначено, що договір укладено строком на 15 років (а.с.9).

Вказаний додатковий договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 26 вересня 2007 року за № 507.

Згідно умов цього додаткового договору пункти 8, 9 і 41 договору оренди викладено у новій редакції, зокрема, збільшено строк дії договору до 15 років, збільшено розмір орендної плати до 2,5% від проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Власник землі оспорює додатковий договір, з підстав відсутності його волевиявлення, про існування такого договору не знав, підпис на ньому не його.

За клопотанням представника позивача у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с.4365-66).

Згідно з висновком експерта № 1765/1766/17-27 від 11.01.2018 року підпис від імені ОСОБА_1 у додатковому договорі № 1 від 10.09.2007 до договору оренди землі № 509 від 20 грудня 2005 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій», зареєстрованому у Новоархангельському відділі філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», запис у Державному реєстрі земель від 26 вересня 2007 року за № 507, який міститься в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «Підпис», виконаний не самим ОСОБА_1, а іншою особою без наслідування його підпису (а.с.67-71).

За клопотанням представника відповідача у справі була призначена додаткова судово-почеркознавча експертиза, для дослідження якої надано примірники додаткового договору відповідача та Держгеокадастру (147-149).

Згідно з висновком експерта № 1421/1422/18-27 від 16.05.2018 року підписи від імені ОСОБА_1 у двох примірниках додатковому договорі № 1 від 10.09.2007 до договору оренди землі № 509 від 20 грудня 2005 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій», зареєстрованому у Новоархангельському відділі філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», запис у Державному реєстрі земель від 26 вересня 2007 року за № 507, з надписом у верхньому куту «Примірник ТОВ «Агрофірма «Кочубій» та «Примірник-Держгеокадастр», який міститься в колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ:» в графі «Підпис», виконані не самим ОСОБА_1, а іншою особою без наслідування його підпису (а.с.152-157).

Про існування додаткового договору № 1 до договору оренди землі № 509 від 20.12. 2005 року, позивач дізнався у березні 2016 році, коли звернувся до відповідача з повідомленням про бажання самостійно обробляти належну йому земельну ділянку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності.

Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За статтею 14 Закону № 161-ХІV, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В порядку статті 16 Закону № 161-ХІV, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті).

В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об'єктивного дослідження доказів, на які посилаються сторони, а також у відповідності до вимог чинного законодавства судом за клопотанням сторін у справі були призначені судово почеркознавчі експертизи.

Висновками експертів встановлено, що позивачем спірний договір не підписувався.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цивільно-процесуальним законодавством, ст. 110 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів, врахувавши докази досліджені судом першої інстанції, погоджується із висновком суду про наявність правових підстав для задоволення вимог.

Висновками судово-почеркознавчої експертизи, який є належним доказом у справі встановлено факт підписання додаткового договору іншою особою, а не позивачем, а тому легітимність документу спростовано.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведені експертизи у експерта було достатньо порівняльного матеріалу. Експертиза призначена та проведена у відповідності до вимог закону. Доказів того, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, або що при призначенні та проведенні експертизи істотно порушено процесуальні норми, які регламентують порядок її призначення та проведення, суду не надано. Експерту наданий необхідний обсяг документів з вільними підписами сторони для дослідження.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, позивачем доведено, що він як власник земельної ділянки додатковий договір особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність його вільного волевиявлення на укладення з відповідачем оспорюваного правочину, який не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, та зміну раніше визначених основним договором умов оренди.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК України).

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив строку позовної давності звернення до суду, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції подано заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності (а.с.34), посилаючись на те, що спірний додатковий договір укладено у вересні 2007 року і з часу його укладення пройшло майже десять років. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу не було відомо про його існування. Крім того, позивач продовжував отримувати орендну плату після квітня 2016 року, тобто після закінчення дії основного договору оренди.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, перебіг строку позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою та отримання плати за її користування, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.

Початок перебігу строку позовної давності в даному випадку не можна обраховувати з часу підписання оспорюваного додаткового договору, оскільки власник земельної ділянки його не підписував. Про укладення правочину дізнався лише в березні 2016 року.

Позивач правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з відповідачем та не мав підстав сумніватися у правовому стані земельної ділянки, а отже він не знав і не міг дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, перебіг позовної давності для вимог позивача на день подання позову не сплинув.

Заявляючи клопотання про застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності ТОВ «Агрофірма «Кочубій» не спростовано належними доказами факт того, що про існування спірного правочину позивачу стало відомо лише в березні 2016 року.

Пунктами 9-10 договору оренди землі від 20.12.2005 року передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її обчислення здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Натомість додатковим договором від 10.09.2007 року визначено орендну плату в розмірі 2,5 %.

На підтвердження доводів проінформованості позивача про існування та умови додаткового договору №1 відповідач надав до суду довідку про нарахування орендної плати за 2014-2016 роки (а.с.35).

Проте, вказаний документ не є належними та допустимими доказами, на підставі яких можна встановити даний факт та спростувати пояснення позивача про його обізнаність.

Таким чином, із зазначених відомостей позивач не міг дізнатися про наявність оспорюваного додаткового договору та порушення свого права.

Прийняття позивачем орендної плати у збільшеному в односторонньому порядку розмірі не можна вважати визнанням і виконанням ним нових умов договору так як він не був з ними обізнаний і ця обставина жодним доказом не спростовується. Збільшення орендної плати не підтверджує схвалення даного правочину орендодавцем та не є часом від якого починається відлік строку позовної давності.

Правомірність отримання стороною орендної плати у збільшеному розмірі не є предметом спору.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання орендодавцем ОСОБА_1 додаткового договору про зміни до договору оренди та збільшення строку його дії з 10 до 15 років, суд приходить до висновку, що відповідач в договірних відносинах діяв недобросовісно, тому рішення суду про визнання цієї угоди недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» - залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

01.04.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

Л.В.Суровицька