Справа № 189/1406/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2019 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники судового провадження:

позивачка ОСОБА_1,

представник третьої особи - ОСОБА_2,

представник третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, яким просила визнати відповідачів особами, які втратили право користування жилим приміщенням та зобовязати виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстрації за місцем проживання.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 104А по вулиці Миру, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області.

За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають, за відомостями домової книги, відповідачі: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 У 2008 року відповідачі виїхали із України до іншої держави і по теперішній час за вказаною адресою не проживають та не зявляються, з того часу позивачка змушена сама нести усі витрати по утриманню домоволодіння, в тому числі сплачувати за спожиту електроенергію та газ.

Фактично, як відомо позивачу, відповідачі проживають з 2008 року у іншій країні.

Позивачка посилається на ст.41 Конституції України, ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що відповідачі, є її донькою та онуком, але з 2008 року постійно проживають у ОСОБА_6 Федерації, і у с. Олександрівка вул. Миру 104А Покровського району Дніпропетровської області не приїздять з того часу. Позивачка також пояснила, що є пенсіонеркою, самостійно, за свій кошт утримує будинок, робить ремонт, сама сплачує комунальні послуги, відповідачі жодним чином не беруть участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг.

Відповідачі до суду не зявилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином, ОСОБА_4 до суду направила заяву, якою просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 67).

Представник третьої особи, Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_3, в судовому засіданні повідомила, що в ході обстеження встановлено, що ОСОБА_5 разом із своєю матірю ОСОБА_4 влітку 2008 року виїхали на постійне місце проживання до ОСОБА_6 Федерації і з того часу за адресою: вул. Миру, 104А, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, не проживають. В серпні місяці 2018 року ОСОБА_5 отримав паспорт громадянина ОСОБА_6 Федерації, в якому зазначене місце його реєстрації: Курська область Пристенський район смт Кировський, вул. Лугова, буд. 38.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: вул. Миру, 104А с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 89728401 від 16.06.2017 року (а. с. 4).

Відповідно до акту обстеження, складеного депутатом сільської ради ОСОБА_7, та членами комісії ОСОБА_8, ОСОБА_9, в будинку № 104А по вул. Миру, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 2008 року по теперішній час не проживають (а. с. 11).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, станом на 12.09.2018 р. ОСОБА_4 зареєстрована з 16.06.2002 року, за адресою: вул. Миру, 104А, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області (а. с. 32).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, станом на 12.09.2018 р. ОСОБА_5 зареєстрованим, або знятим з реєстрації не значиться (а. с. 31).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд встановив, що ОСОБА_4 не проживає у будинку за адресою: вул. Миру, 104А с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області дуже тривалий час, з 2008 року, без поважних причин, в утриманні будинку участі не бере, комунальні послуги не сплачує, отже, чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, і позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратила право користування житлом з цих підстав, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Суд також встановив, що ОСОБА_5 не зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно копії паспорта громадянина ОСОБА_6 Федерації він зареєстрований і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. (а. с. 78).

Таким чином, суд не вбачає наявності спору щодо факту проживання і реєстрації ОСОБА_5 за вказаною адресою, отже, відхиляє позов у цій частині.

Суд також відхиляє позовні вимоги в частині зобовязання третьої особи щодо зняття з реєстрації відповідачів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказані поняття: зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Отже, зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду.

Водночас, відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в частині задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору, що є його правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання -задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком, який знаходиться за адресою: буд. № 104 А, вул. Миру, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області.

В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_5 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, зобовязання виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, з реєстрації за місцем проживання за адресою: буд. № 104 А , вул. Миру, с. Олександрівка Покровського району Дніпропетровської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 січня 2019 року.

Суддя О.В. Чорна