ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/447/18 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 22-ц/818/1599/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Поліщук Т.В. по цивільній справі № 643/447/18 за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкування спадкового майна,

встановив:

17 січня 2018, позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Харківської міської ради, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкування спадкового майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_6 мешкав за адресою: АДРЕСА_2, яка належала на праві спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 квартира належить на праві власності ОСОБА_5 Дітей в шлюбі та позашлюбних у подружжя не було. Родичів, які належать до першої-третьої черги спадкоємців, ОСОБА_5 не має.

Зазначила, що з травня 2007 року вона та ОСОБА_5 почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство в квартирі ОСОБА_5 Цивільне подружжя шлюб не реєструвало, оскільки не вбачало у цьому потреби.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть. До спадкового майна ОСОБА_5 входить квартира за адресою: АДРЕСА_2. Встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 і ОСОБА_3 необхідно для прийняття останньою спадщини від ОСОБА_5

Вказала, що ОСОБА_5 мав статус особи, яка має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників війни. В березні 2007 року у віці 73 роки його стан здоров'я значно погіршився: ОСОБА_5 знаходився під наглядом 11 міської поліклініки, де лікарсько-консультаційною комісією в медичному висновку йому був поставлений діагноз - ішемічна хвороба серця, атеро-кардіосклероз, потребує сторонньої допомоги. За цих обставин та враховуючи відсутність будь-яких родичів, які могли надати необхідну допомогу та відповідний нагляд, у відповідності до рішення райвиконкому від 22.05.1990 № 108 самотній непрацездатний гр. ОСОБА_5 був прийнятий з 12.03.2007 року на обслуговування відділом соціальної допомоги Московського району відповідно до його особистої заяви з кратністю відвідувань не менше 8 разів на місяць.

Зазначила, що після смерті дружини ОСОБА_5 регулярно навідувалась до нього, допомагала вести хазяйство, а у квітні 2007 року з погіршенням здоров'я ОСОБА_5 і необхідністю постійного нагляду за ним переїхала до його помешкання. З квітня 2007 року і до смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 постійно жила з ним в його квартирі без укладання шлюбу однією сім'єю із спільним хазяйством. Оскільки в останні роки свого життя ОСОБА_5 був прикутий до ліжка через похилий вік та тяжку хворобу, ОСОБА_3 піклувалась про нього, забезпечувала все необхідне для підтримання його здоров'я та сумісного життя подружжя. Вказує, що цей факт підтверджується довіреністю на отримання Національної картки, ПІН- конверта до неї та компенсаційних коштів з поточного рахунку від 12.02.2013, яку ОСОБА_5 оформив саме на ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_8, онука ОСОБА_3, організацію поховання і всі пов'язані з цим витрати взяла на себе.

27.09.2017 ОСОБА_3 звернулась до Одинадцятої держнотконтори м. Харкова із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, яку 18.10.2017 зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 2965.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017, встановлено факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.12.2017, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017 - скасовано, заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

10.01.2018 ОСОБА_3 отримала постанову від 06.01.2018 № 5902/31 про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, - у зв'язку з тим, що родинні відносини ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами.

Від нотаріуса ОСОБА_3 довідалась, що в спадковій праві є в наявності заповіт ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_9, яка у встановлений законом строк після відкриття спадщини спадок не прийняла. Особа ОСОБА_9 ні ОСОБА_3, а ні її оточенню не відома.

Ухвалою Московського районного суду від 02.02.2018, клопотання представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Одинадцятої державної нотаріальної контори копію спадкової справи номер 1148/2017, номер у спадковому реєстрі 61401677. Витребувано з Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області довідки про відсутність реєстрації шлюбу з 01.06.2012 по ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5; ОСОБА_3. Витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради витяг із державного реєстру про право власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2018, витребувано з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (місцезнаходження: м. Харків, майдан Павлівський, 1/3) витяг із державного реєстру про право власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просила встановити факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, з квітня 2007 до часу відкриття спадщини ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5. Визнати за ОСОБА_3 право на спадкування спадкового майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2. яка належала на праві власності ОСОБА_5

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник Харківської міської ради Безродний О.В. у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що позивачем не надано доказів перебування у цивільному шлюбі позивача з померлим ОСОБА_5 Також представник відповідача зазначив, що не можуть бути доказами по справі лише покази свідків.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, у мотивувальній частині рішення суд не навів мотивів, з яких він бере до уваги одні докази та відхиляє інші, рішення незаконне, необґрунтоване.

Вказала, що ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_6 мешкав за адресою АДРЕСА_2, яка належала подружжю на праві спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 квартира належить на праві власності ОСОБА_5 Дітей у шлюбі та позашлюбних у подружжя не було. Родичів, які належать до першої-третьої черги спадкоємців, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 немає.

Зазначила, що ОСОБА_3 яку з дружиною ОСОБА_5-ОСОБА_6 пов'язували дружні сусідські стосунки, після її смерті у 2006 році регулярно навідувалась до нього, допомагала вести хазяйство, а наприкінці квітня 2007 року у зв'язку із погіршенням здоров'я ОСОБА_5 і необхідністю постійного цілодобового стороннього нагляду за ним переїхала до його помешкання, і до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно жила з ним у його квартирі без укладання шлюбу однією сім'єю із спільним хазяйством. В останні роки свого життя ОСОБА_5 був прикутим до ліжка, і вона забезпечувала його всім необхідним для підтримання його здоров'я та сумісного проживання подружжя. Цей факт підтверджується довіреністю на отримання Національної картки, ПІН-конверта до неї та компенсаційних коштів з поточного рахунку від 12.02.2013 року, яку ОСОБА_5 оформив саме на свою цивільну дружину ОСОБА_3, а також поясненнями свідків. Усі десять років сумісного проживання цивільного подружжя, а особливо в останні роки, фізичну і матеріальну допомогу їм надавали онуки ОСОБА_3, які мешкають у м. Харкові, оскільки ОСОБА_3 вже немає достатніх фізичних сил з огляду на вік 85 років, та отримує мінімальну пенсію, а додаткових заощаджень подружжя не мало. Саме онука ОСОБА_3-ОСОБА_8 взяла на себе організація поховання ОСОБА_13 і всі пов'язані з цим витратами, що підтверджується документами, копії які наявні в матеріалах справи та поясненнями свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надала до суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували пов'язаність спільним побутом з ОСОБА_5, наявністю взаємних прав та обов'язків, факт проживання з ОСОБА_5, в указаний нею період однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статті 1264 ЦК України.

За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки, відсутність перебування цих осіб в іншому шлюбі.

Згідно частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 24.10.1975 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 83-84).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, актовий запис № 12998 (а.с. 85).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 30.08.2018 однокімнатна квартира АДРЕСА_2. належить ОСОБА_5.

Як вбачається з довідки Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 27.08.2018 № 2115/0/161-18, ОСОБА_5 обслуговувався територіальним центром надання соціальних послуг Московського району міста Харкова з 12.03.2007 по 12.05.2015 та отримував послугу «догляд вдома» у відділенні допомоги вдома за адресою: АДРЕСА_2, де мешкав на час обслуговування. ОСОБА_5 згідно визначення індивідуальних потреб мав ІV групу рухової активності, отримував соціальні послуги двічі на тиждень згідно індивідуального плану та графіку відвідувань. За особистою заявою ОСОБА_5 від 12.05.2015 надання соціальних послуг було припинено.

12.02.2013 ОСОБА_5 видав довіреність ОСОБА_3 на отримання Національної картки, ПІН-конверта до неї та компенсаційних коштів з поточного рахунку (а.с.14)

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, про що зроблений відповідний актовий запис № 8469 та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 71).

На час смерті ОСОБА_5 останній був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2, крім ОСОБА_5 у вказаній квартирі інші особи не були зареєстровані (а.с. 91).

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_3 звернулась до Одинадцятої державної нотаріальної контори м. Харкова із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, яку 18.10.2017 зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 2965 (а.с. 68).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017, встановлено факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 9а.с. 19).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.12.2017, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2017 - скасовано, заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 20-21).

06.01.2018 № 5902/31 постановою державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори, відмолено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - у зв'язку з тим, що родинні відносини ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами (а.с. 103).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_16 зазначили, що після смерті ОСОБА_6 - дружини ОСОБА_5, з квітня 2007 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 проживали у квартирі останнього, за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті останнього. Вели спільний побут. Витрати на поховання ОСОБА_5 оплачувала онука ОСОБА_3 Також пояснили, що 12.02.2013 року ОСОБА_5 видав довіреність на її ім'я на отримання Національної картки, ПІН-конверта до неї та компенсаційних коштів з поточного рахунку (а.с.14).

Як зазначив Верховний Суд у постанові по справі № 129/2115/15-ц від 14.02.2018, для встановлення факту спільного проживання, покази свідків не можуть бути єдиною підставою.

Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, в ній міститься заповіт ОСОБА_5 від 18.09.2008 на ім'я ОСОБА_9 ОСОБА_5 заповів ОСОБА_9 все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на квартиру АДРЕСА_2. Заповіт посвідчений Державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори 18.08.2008, тобто у період, коли, як зазначає ОСОБА_3 вона проживала разом з ОСОБА_5 (а.с. 98).

Наявність вказаного заповіту на користь третьої особи, який не був скасований спадкодавцем, свідчить про те, що його відносини з позивачем дійсно не стали близькими і не набули характеру сімейних.

Тому надання довіреності 12.02.2013 ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 на отримання Національної картки, ПІН-конверта до неї та компенсаційних коштів з поточного рахунку, поховання спадкодавця та проживання в одній квартирі не є достатньою підставою для встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім'ю понад п'ять років.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, ст. 79 ЦПК України.

У статті 80 ЦПК України зазначено, що:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За відсутності належних документів про те, що позивач мала зі спадкодавцем спільний бюджет, вели спільне господарство покази свідків та наявність вказаної довіреності не є беззаперечними і достатніми доказами на підтвердження тих обставин, що між спадкодавцем та позивачем існували усталені відносини, що притаманні сім'ї в розумінні частини 2 статті 3 СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач проживала з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2007 року по день його смерті, вела з ним спільне господарство, - є недоведеними і не спростовують установлені судом першої інстанції обставини справи.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким було надано оцінку згідно вимог процесуального закону, з висновками якого погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, - дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту проживання із ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що давало б підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після його смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою показання свідків, є безпідставними, оскільки в оскаржуваному рішенні першої інстанції наведено зміст цих показань та їм дана відповідна оцінка.

За таких обставин доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.