Провадження № 2/761/2278/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Горюк В.А.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Терещенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промініестбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 07.10.2015 р. між ним та ПАТ «Проінвестбанк» було укладено договір про банківський вклад «Стабільний 12М відс в кінці» № НОМЕР_1 доларах США. За умовами договору позивач передав банку грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США на строк до 08.10.2016 р. Також 13.01.2016 р. між сторонами укладено договір про банківський вклад «Стабільний 12М відс в кінці» № НОМЕР_2 в доларах США, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 9 700,00 доларів США строком до 14.01.2017 р. Щодо повернення коштів за вкладами позивач заздалегідь звертався до відповідача, проте, по договору від 07.10.2015 р. отримав 10 та 11 жовтня 2016 р. лише по 190 доларів США і в подальшому банк відмовлявся видавати грошові кошти більшими сумами у зв`язку встановлення ліміту на видачу коштів у розмірі 5 000,00 грн. Така ж ситуація склалась і з депозитом внесеним 13.01.2016 р. Тобто відповідачем не було здійснено своєчасного та повного повернення коштів на вимогу вкладника. Повністю забрати кошти позивач зміг лише через 6 місяців. Розмір процентної ставки за договорами відповідно 10,4% річних та 10,25% річних. Зважаючи на викладене, з огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу користувався коштами позивача, ОСОБА_1 просить суд стягнути з банку 10,4% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору від 07.10.2015 р. та 10,25% річних за договором від 13.01.2016 р. у розмірі 248,89 доларів США, 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України та пеню передбачену ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожен день прострочення у розмірі 26 366,92 доларів США.

Провадження по даній справі було відкрито 08.11.2017 року, призначене судове засідання та запропоновано відповідачу подати його письмові заперечення проти позовної заяви з посиланнями на докази, якими вони обгрунтовуються.

В судовому засіданні 23.01.2018 р., у зв`язку із набранням чинності змін до ЦПК України та з огляду на положення чинного ЦПК України, думки учасників процесу вирішено питання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін.

12.03.2018 р. було ухвалено заочне рішення по праві, яке за заявою ПАТ «Промінвестбанк» про перегляд заочного рішення було скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник ПАТ «Проінвестбанк» зазначив, що позивачем неправомірно застосовуються положення Закону Уркаїни «Про захист прав споживачів» про стягнення з банку пені за кожен день прострочення, оскільки умови договорів, укладених із ОСОБА_1 виконані в повному обсязі шляхом перерахування коштів на поточні рахунки, що підтверджується відповідними виписками. Крім того, відповідач роз`яснював, що Правлінням НБУ віднесено банк до категорії проблемних, та запровадив обмеження видачу готівкових коштів. Позивачу було запропоновано використати кошти з поточного рахунку шляхом отримання готівки в межах встановленого в банку добового обмеження за наявності необхідної кількості готівки в касі відділення банку. Щодо нарахування процентів по вкладам представник банку зазначив, що після закінчення строку дії договору обов`язок банку з нарахування та й виплати вкладнику процентів на вклад припиняється незалежно від виконання банком зобов`язання щодо повернення вкладу - таку висновок зробив ВССУ 15.02.2012 р. Таким чином зобов`язання банку припинились у строк, встановлений договором, а відтак нарахування та стягнення відсотків суперечить правовій природі договору вкладу і такі вимоги позивача не можуть бути задоволені. Також не можуть бути задоволені і вимоги щодо 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки в договорі передбачено нарахування іншого відсотку, що був нарахований позивачу в період з 10.10.2016 р. по 23.03.2017 р. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову за відсутності предмету спору.

ОСОБА_1 надав пояснення на відзив де зазначив наступне. Твердження відповідача про виконання зобов`язань не відповідають дійсності, оскільки кошти перераховані на рахунок не були видані на вимогу вкладника. Зобов`язання ж вважаються виконаними з моменту повернення вкладу. Верховний Суд України в своїх правових висновків притримується позиції, що перерахування коштів на поточний банківський рахунок в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання коштів - зобов`язання з повернення вкладів не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ст. 625 ЦК України. Будь - які розпорядження НБУ за своїм характером є підзаконними актами, і не можуть обмежувати права споживача.

Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені в розмірі 3% річних за кожен день прострочення в сумі 26 366,92 долара США. Зазначив, що ОСОБА_1 дізнався про неповернення коштів 07.10.2016 р., до суду ж звернувся 07.11.2017 р.

В судовому засіданні 08.02.2019 р. провадження у справі зупинено за клопотанням представника відповідача до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/26293/16-ц.

11.04.2019 р. колегією суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2019 р. скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В адресу суду представником відповідача направлено додаткові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. по справі № 761/26293/16-ц.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Правове обгрунтування, заявлених з метою захисту прав споживача вимог, неодноразово були предметом розгляду суду касаційної інстанції, і висновки, що їх було зроблено свідчать про наявність підстав для задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо стягнення з банку сум зазначених позивачем, оскільки їх нарахування не відповідає вимогам закону. Наполягала на застосування висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 р. Не заперечувала щодо захисту прав споживача у передбачений чинним законодавством України спосіб.

Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, поданим сторонами суд вважає, по позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 07.10.2015 р. між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Промінвестбанк» було укладено депозитний договір, оформлений договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» за умовами якого позивач розмістив в банку грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США строком до 07.10.2016 р., процентна ставка - 10,4% річних.

За умовами зазначеного договору виплата процентів та повернення депозиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_3 .

Також між сторонами 13.01.2016 р. було укладено депозитний договір, оформлений договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» за умовами якого позивач розмістив в банку грошові кошти у розмірі 9 700,00 доларів США строком до 14.01.2017 р., процентна ставка - 10,25% річних.

За умовами договору виплата процентів та повернення депозиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як свідчать матеріали справи позивачем подавались в адресу ПАТ «Промінвестбанк» заяви про повернення вкладів. Дана обставина не заперечувалась представником відповідача під час розгляду справи.

Також ПАТ «Проінвестбанк», позивачем не оспорюється та обставина, що грошові кошти за вкладом від 07.10.2015 р. у розмірі 8 000,00 доларів США та проценти у сумі 666,31 доларів США були перераховані на депозитний рахунок зазначений у договорі 10.10.2016 р.

Також встановлено, що за договором від 13.01.2016 р. грошові кошти за вкладом від 07.10.2015 р. у розмірі 9 700,00 доларів США та проценти у сумі 800,45 доларів США були перераховані на депозитний рахунок зазначений у договорі 17.01.2018 р.

Як встановлено в судовому засіданні, і визнається представником відповідача, грошові кошти позивач не отримав у зв`язку із винесенням Правлінням НБУ низки постанов 2016 році, зокрема, № 140 від 03.03.2016 р. із змінами, № 192 від 24.03.2106 р. , № 247 від 07.04.2016 р., № 290 від 26.04.2016 р., № 303 від 28.04.2016 р., № 308 від 05.05.2016 р., № 332 від 25.05.2016 р., № 342 від 07.06.2016 р., за якими відповідач обмежив видачу готівкових коштів в іноземній та національній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів, тимчасово змінити порядок повернення грошових коштів клієнтам.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц (постанова від 20.03.2019 р.) зазначено, що у разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація, як зазначено у постанові, означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Таким чином, за висновком Великої плати Верховного Суду, з часу перерахування банком вкладу на поточний рахунок клієнта відповідно до умов укладеного між ними договору банк має сплатити проценти за користування цими грошовими коштами у розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України.

Так, як вже зазначалось, умовами договорів вкладу, укладеними між сторонами передбачена сплата процентів та повернення депозиту на поточний рахунок клієнта. Умови договорів в цій частині виконані банком відповідно 10.10.2016 р. та 16.01.2017 р.

Як свідчить виписка по поточному рахунку № НОМЕР_3 від 17.01.2018 р., яка наявна в матеріалах справи підстави, банк нараховував та сплачував проценти за користування грошовими коштами, які знаходились на такому рахунку у розмірі 0,1% річних (п. 6.1. Тарифів банку).

Зважаючи на викладене, суд погоджується з доводами представника відповідача з урахуванням позиції Великої палати Верховного суду, щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 10,4% річних за договором вкладу від 07.10.2015 р. та 10,25% річних за договором вкладу від 13.01.2016 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% річних вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Верховний Суд України у справі № 6-2128цс16 13.03.2017 р. зазначив, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

У постанові від 20.03.2019 р. у справі № 761/26293/16-ц Велика палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо необхідності застосування ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у поєднанні у поєднання з положеннями постанов Правління НБУ, якими встановлювались певні обмеження щодо здійснення виплат коштів банками, проте не відступала від раніше висловлених правових висновків щодо стосовно того, що саме є вартістю банківської послуги.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі № 759/13827/15-ц зазначено - за змістом вищенаведеної частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Крім того, слід врахувати, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 р. у справі № 761/26293/16-ц вказала, що оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене на національній валюті України.

Так, як свідчить виписка з поточного рахунку позивача № НОМЕР_3 за договором банківського вкладу від 07.10.2015 р. 14.12.2016 р. ОСОБА_1 отримав кошти в повному обсязі , в тому числі і шляхом внесення коштів в сумі 7 000,00 доларів США на депозитний рахунок за договором від 14.12.2016 р.

За договором встановлений відсоток у розмірі 10,4% річних, отже вартість послуги за один день становить 0,0285% від суми вкладу (10,4: 365). 3% вартості послуги за 65 днів прострочення становить 4,5 доларів США (8000,00 доларів сума депозиту х 0,0285 х 3% х 65), що станом на дату подачі позову становить 119,86 грн. (курс НБУ 1 долар США =26,96 грн.).

За договором вкладу від 13.01.2016 р. відсоток річних встановлений 10,25% річних, отже вартість послуги за один день становить 0,0281 від суми вкладу (10,25:365). 3% вартості послуги за 64 дні прострочення з урахуванням отримання коштів в повному обсязі 23.03.2017 р. становить - 5,23 доларів США (9 700,00 доларів США х 0281,% х 3% х 64), що станом на дату позову становить 141,10 грн. (курс НБУ 1 долар США =26,96 грн.).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позовна давність, в розумінні ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це визначено ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Так, як встановлено в судовому засіданні за договором вкладу від 07.10.2015 р. відповідачем було перераховано кошти 10.10.2016 р., саме з цієї дати має відраховуватись перебіг позовної давності щодо стягнення пені. Позов ОСОБА_1 подано до суду 06.11.2017 р.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за частиною ч. 4 ст. 267ЦК України.

При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин строку встановленого положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до вимог ОСОБА_3 щодо стягнення пені за договором від 07.10.2015 р. наслідки встановлені законом і відмовити в цій частині в задоволенні позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню пеня, передбачена положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», зважаючи на порушення умов договору про банківський вкладі від 13.01.2016 р. у сумі 141,10 грн.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280,284-285,352,354 ЦПК України, ст.ст. 625,1061,1070 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» ( , м. Київ, провулок Шевченко, 12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 пеню в порядку статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 141 грн. 10 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: