Справа № 177/941/18
Провадження № 2/177/88/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2019 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Маракуца І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Криворізької районної державної адміністрації, Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку належить позивачу відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Інгулецьке».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.02.1985 по 20.02.1997 позивач працював трактористом у радгоспі «Інгулецький», який реорганізований в КСП «Інгулецьке», згідно розпорядження голови Криворізької РДА від 27.03.1996 № 138 та є членом КСП.

З огляду на те, що позивач був членом КСП «Інгулецьке», вважає, що має право на земельну частку (пай) відповідно до вимог закону.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, до початку розгляду справи представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі (а.с.77).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Лозуватської сільської ради (а.с.75).

В звязку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки № 195, позивач ОСОБА_2 з 25.02.1985 працював у радгоспі «Інгулецький», який 19.09.1996 змінив назву на КСП «Інгулецький», та 20.02.1997 був звільнений за власним бажанням (а.с.6), зазначені відомості також підтверджуються архівними довідками КУ «Криворізький районний трудовий архів» від 28.02.2018 (а.с.7,8).

З огляду на те, що позивач працював у КСП «Інгулецьке», вважає, що має право на земельну частку (пай) відповідно до вимог закону.

Відповідно до положень ст. 23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Зі змісту цієї норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві саме на момент проведення розпаювання земель.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він є членом КСП «Інгулецький», проте не надає суду жодних доказів на підтвердження зазначеного твердження.

Крім того, з трудової книжки позивача видно, що він звільнений з КСП «Інгулецький» 20.02.1997, тобто до того, як рішенням загальних зборів членів КСП «Інгулецьке» від 30.05.1997 вирішено затвердити кількість членів КСП, які мають право на одержання сертифіката на право на земельний пай. Відповідно до розпорядження Криворізької РДА від 30.05.1997 (а.с.66), затверджено розрахунок земельного паю комісії по паюванню КСП «Інгулецький» в розмірі 5,06 га.

Як видно з рішення № 91 Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 71), акт на право колективної власності на землю (а.с. 72), переданий у колективну власність КСП «Інгулецький», відповідно до рішення від 04.02.2000, тобто після звільнення позивача з КСП «Інгулецький».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Перебування особи у трудових відносинах із підприємством не свідчить про його членство у цьому підприємстві, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів, а членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Оскільки позивачем не доведено факту його членства у КСП «Інгулецький» на момент розпаювання земель, тому суд приходить до висновку про те, що він не набув право на земельну частку (пай) у цій спілці. Сам по собі факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із КСП «Інгулецьке» з 25.02.1985 по 20.02.1997 не є підставою для отримання ним земельної частки (паю).

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 9, 13, 81, 141, 259-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Криворізької районної державної адміністрації, Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: