КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9779/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнення до позовних вимог просив, задовольнити позов шляхом звернення стягнення на користь ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» на предмет застави автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.03.2015 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 201969,80 грн. для задоволення кредитних вимог позивача в розмірі 201969,80 грн. за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №100.3.2-01/0036, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 38680,00 доларів США. Кредитні кошти були надані на придбання автомобіля Toyota, модель RAV 4. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір застави №100.3.2-02/0036 транспортного засобу Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 виданого РВ ДДАІ МВС України 27.05.2008 року.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118вб, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» усі права заставодержателя за договором застави №100.3.2-02/0036 від 30.05.2008 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль Toyota, модель RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_4 . В ході проведення заходів стягнення боргу позивачем встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснила продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1 , д.н. НОМЕР_2 та належить їй на праві приватно власності з 24.03.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . У зв`язку з тим, що предмет застави зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень ще 10.06.2008 року за №7363186, то відповідач не може вважатися добросовісним набувачем. Крім того, згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118вб від 22.01.2018 року сума заборгованості за кредитним договором №100.3.2-01/0036 становить 647492,11 грн..

Отже, враховуючи непогашення суми заборгованості по кредитному договору, внесення запису до Державного реєстру обтяжень про заборону відчуження предмета застави, відсутність передбачених ст. 28 Закону України «Про заставу» підстав для припинення застави, а відтак і продовження існування права застави на автомобіль, у банку виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави і банк набув право звернення стягнення на предмет застави.У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та 31.10.2012 року судом було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Реалізація майна, що є предметом застави яка проведена без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на неї може бути звернено стягнення. Для відповідача ОСОБА_1 зберегло силу обтяження рухомого майна, а ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року як обтяжувач має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" 07 червня 2019 року подало апеляційну скаргу,в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що при реєстрації транспортного засобу на ОСОБА_1 , інформація щодо наявності обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не перевірялась. Вказує, що предмет застави зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень ще 10.06.2008 року за № 7363186, не припинений станом на сьогодні, термін дії якого становить до 15.02.2023 року і відповідач не може вважатись добросовісним набувачем. Звертає увагу на те, що заставодавець, як сторона договору застави добросовісно виконує свої обов`язки та користується правами, не знав і не міг знати про відчуження заставного автомобіля, яке відбулося 24.03.2015 року. Адже договором застави встановлено право заставодавця відчужити предмет застави тільки з письмової згоди заставодержателя, проте даної згоди ПАТ «ВТБ БАНК» не надавав.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги є спрямовані на затягування процесу та не заслуговують на увагу суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не лише міг, а й був зобов`язаний згідно вимог закону виявляти цікавість стосовно долі належного йому майна. Позивач не мав жодних законодавчих та/або адміністративних перепон для того аби довідатись про незаконне, на його думку, відчуження заставленого майна, а також, що відповідач ОСОБА_4 набула право власності рухоме майно без обтяжень.Також вважав, що відповідач є добросовісним набувачем майно, а тому у відсусутні підстави для задоволення позовних вимог.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позивач не лише міг, а й був зобов`язаний згідно вимог закону виявляти цікавість стосовно долі належного йому майна. Позивач не мав жодних законодавчих та/або адміністративних перепон для того аби довідатись про незаконне, на його думку, відчуження заставленого майна, а також, що відповідач ОСОБА_4 набула право власності рухоме майно без обтяжень, оскільки вимоги позивача про виконання кредитних зобов`язань в добровільному порядку боржником ОСОБА_2 не виконані, у зв`язку з чим є підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач є добросовісним набувачем майна, оскільки позивач не надавав згоди на відчуження та перехід права власності, що визначено в договорі застави, крім того спірний автомобіль продовжує знаходиться у заставі до 2023 року.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів те реєстращю іітяжень» боржник повинен своєчасно повідомляти обтяжу`вача про загрозу втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяження.

Встановлено, 30.05.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №100.3.2-01/0036, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 38680,00 доларів США. Кредитні кошти були надані на придбання автомобіля Toyota, модель RAV 4(а.с. 25-31).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір застави №100.3.2-02/0036 транспортного засобу Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 виданого РВ ДДАІ МВС України 27.05.2008 року (а.с. 32-34).

Згідо з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна транспортний засіб Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 внесено в реєстр обтяжень застава рухового майна з 10.06.2008 року (а.с.35).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 185108,01 грн. в солідарному порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що рішення від 31.10.2012 року перебуває на примусовому виконанні та на сьогоднішній день не виконано.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118вб, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» усі права заставодержателя за договором застави №100.3.2-02/0036 від 30.05.2008 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль Toyota, модель RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 7.2 Договору застави Заставодавець має право предмет застави відчужувати, передавати інпшм особам, видавати довіреності на розпорядження та керування предметом застави, знімати його з обліку тільки з письмової згоди позивача.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснила продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1 , д.н. НОМЕР_2 та належить їй на праві приватно власності з 24.03.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Встановлено, що 24.03.2015 року відповідач ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 транспортний засіб Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 та який належить їй на праві власності, що підтверджується технічним паспортом, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.03.2015 року.

Згідно витягу зі справи - копії облікової картки №59569671 від 14.03.2015 року, що була оформлена при знятті автомобіля ОСОБА_2 вбачається, що кредит погашено (лист №125-049-521-11 від 11.03.2015 року) (а.с. 84).

Разом з цим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомості зазначені в обліковій каточці про погашення кредиту містяться на підставі довідки виданої в АРК вже після окупації Криму, та яку не можна брати до уваги, оскільки вона видана вже після окупації АРК.

24.03.2015 року Державтоінспекцією була проведена перевірка. Станом на момент державної реєстрації автомобіля будь-яких заборон на відчуження не було, автомобіль в розшуку не перебував, тому його було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

У підрозділі Державтоінспекції Києво-Святошинського району 24.03.2015 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) № НОМЕР_3 , а також номерні знаки НОМЕР_2 (а.с. 80).

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечувала того факту, що у державному реєстрі обтяжень (застав) автомобіль не перевірявся, оскільки є документ про відсутність боргу перед банком, відповідач автомобіль придбала у перекупщиків, у них було доручення на продаж авто, яке вона не зберігла.

Згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року про видачу дублікату виконавчого листа вбачається, що заявник ПАТ «ВТБ Банк» не володіє інформацією стосовно виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 у ВДВС Джанкойського МУЮ, оскільки з 20.02.2014 року АР Крим, де проживає ОСОБА_2 , є тимчасово окупованою територією (а.с. 45).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження нього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Суд апеляційної інстанції погоджується с доводами апеляційної скарги про здійснення відчуження заставленого автомобіля без згоди позивача та відсутності підстав вважати відповідача добросовісним набувачем в силу ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки спірний автомобіль значився на час його продажу та на сьогоднішній час, як заставне майно у державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст. 589, 590 ЦК України позивач набув права вимоги на звернення стягнення на заставлене майно.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки рішення про стягнення коштів з основного боржника перебуває на примусовому виконання та на день розгляду справи не виконано.

Відповідно до статтей 133, 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі4405,00 грн., що складає 1762,00 грн. сплачених при подачі позовної заяви + 2643,00 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги) (а.с. 8, 161).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" задовольнити.

Звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" на предмет застави: автомобіль марки - Toyota,модель - RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова,рами) VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.03.2015 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціної 201969,80 грн. за Кредитним договором № 100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "УКРФІНАНС ГРУП" судові витрати у розмірі 4405,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «28» серпня 2019 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко А.С. Сержанюк О.І. Сліпченко