ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2285/19 Справа № 204/4262/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об"єднання "Созидатель" про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ПрАТ "Науково-виробниче об"єднання "Созидатель" про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилалось на те, що 30.08.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 40/478-5, відповідно до умов якого останній було надано кредит у сумі 164 981 грн. 49 коп. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання з повернення коштів за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, 30.08.2005 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 1. Також, 30.08.2005 року позивач та Акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», уклали договір поруки № 2. Відповідно до умов Договору поруки відповідач ОСОБА_2 та Акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» як поручителі поручаються за виконання відповідачем ОСОБА_1 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому та відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники.

Враховуючи викладене, банк просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 878 502 грн. 98 коп., за кредитом розмірі 824 680 грн. 65 коп., за відсотками у розмірі 11 073 грн. 04 коп., за комісією у розмірі 61 грн. 33 коп., розмірі інфляційних витрат за кредитним у сумі 40 350 грн. 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у сумі 2 337 грн. 91 коп., а також судові витрати у розмірі 13 071 грн. 47 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 824 680 грн. 65 коп., за відсотками у розмірі 11 073 грн. 04 коп., заборгованість по комісії у розмірі 61 грн. 33 коп., інфляційні витрати за кредитом у розмірі 40 350 грн. 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2 337 грн. 91 коп., судові витрати по справі у розмірі 13 071 грн. 47 коп., а всього 891 574 грн. 45 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 40/478-5, відповідно до умов якого останній було надано кредит у сумі 164 981 грн. 49 коп.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, як зазначає позивач у позові, відповідач станом на 01.06.2018 року має заборгованість у розмірі 878 502 грн. 98 коп.: за кредитом розмірі 824 680 грн. 65 коп., за відсотками у розмірі 11 073 грн. 04 коп., за комісією у розмірі 61 грн. 33 коп., розмірі інфляційних витрат за кредитним у сумі 40 350 грн. 05 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками у сумі 2 337 грн. 91 коп.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, 30.08.2005 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 1. Також, 30.08.2005 року позивач та Акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», уклали договір поруки № 2. Відповідно до умов договорів поруки відповідач ОСОБА_2 та Акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» як поручителі поручаються за виконання відповідачем ОСОБА_1 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому та відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором, як солідарні боржники.

З наданого позивачем оновленого розрахунку заборгованості за договором кредиту № 40/478-5 від 30.08.2005 року, вбачається, що 09.04.2015 року відповідачу ОСОБА_1 було збільшено додаткову суму кредиту у розмірі 950 358 грн. 25 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, згоду на зміну розміру тіла кредиту, що свідчить про збільшення обсягу основного зобов'язання, поручителі не надавали, і взагалі про це не були повідомлені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до поручителів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано жодного належного доказу того, що відповідачі ОСОБА_2 та ПрАТ «НВО «Созидатель», будучи поручителями за виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № 40/478-5 укладеним між позивачем та ОСОБА_1 30.08.2005 року, дали свою згоду на зміну зобов'язання за кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу їхньої відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги банку до ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Між тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що крім кредитного договору та договорів поруки, між сторонами також був укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання по кредиту та до вказаних договорів неодноразово вносились зміни та доповнення, про що позивач при зверненні до суду не зазначив та не надав суду доказів та документів на підтвердження цих змін.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції копій документів, дійсно у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором, 30.08.2005 року між нею та позивачем укладено Іпотечний договір №532, відповідно до якого Іпотекодавцем передано Іпотекодержателю в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: двокімнатна квартира (будівельний №23, секція 1 по проекту), загальною проектною площею 71,38 кв.м., розташована на 7 поверсі в житловому будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Кедріна, район будинку 55.

Так, 27.10.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якого змінено валюту розрахунку за договором та перераховано суму виданого кредиту, яка становила 32813,10 доларів США. За результатами укладання вказаної додаткової угоди внесено зміни до Іпотечного договору та укладено додаткову угоду до Іпотечного договору від 27.10.2005 року.

07 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №2 до Договору кредиту від 30.08.2005 року №40/478-5, яким фактично умови кредитного договору викладені у новій редакції. Відповідно до п. 1.1. вказаного кредитного договору, кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 32813,10 доларів США, зі сплатою 13 (тринадцяти) процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку№1 до кредитного договору, що є його невід'ємною частиною.

08 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір №3 про внесення змін до Договору кредиту від 30.08.2005 року №40/478-5, відповідно до умов якого сторони домовились, що погашення частини заборгованості за кредитним договором в сумі 500 (п'ятсот) доларів США здійснюється позичальником не пізніше 08 квітня 2015 року.

08 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір №4 про внесення змін до Договору кредиту від 30.08.2005 року №40/478-5, яким фактично змінено розмір ціни кредитного договору та закріплено, що станом на дату укладання договору про внесення змін №4 до Договору кредиту від 30.08.2005 року №40/478-5 заборгованість за Договором кредиту складає:

- 25 359,10 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 12 655,23 доларів США - заборгованість по процентам.

Крім того, відповідно до пп. 2.1. п. 2 вказаного договору №4 про внесення змін, сторони прийшли до взаємної згоди змінити валюту Кредиту та перевести загальну суму заборгованості по кредиту у розмірі 38014,33 доларів США в гривню за курсом 25 (двадцять п'ять) за 1 (один) долар США, що після перерахунку становить 950 358,25 грн.

Відповідно до пп. 2.2. п. 2 вказаного договору №4 про внесення змін, в результаті здійснення конвертації заборгованості за Договором кредиту (окрім нарахування пені та штрафів) з дати укладання вказаного Договору про внесення змін заборгованість за кредитом складає 950 358,25 грн., а заборгованість за користування Кредитом, нарахованими на дату укладання цього Договору про внесення змін, вважається погашеною.

Згідно пп. 2.5. п. 2 вказаного Договору про внесення змін, детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту, наведено у Додатку №2 до цього Договору про внесення змін та є його невід'ємною частиною.

Також сторонами укладались Додаткова угода від 27.10.2005 року до іпотечного договору №532 від 30.08.2005 року відповідно до якої урегульовано питання щодо валюти основного зобов'язання, та Договір про внесення змін №2 від 08.04.2015 року.

Проте, вказані в апеляційній скарзі обставини справи не спростовують виникнення у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості разом з уточненою позовною заявою, банком у даному розрахунку враховано усі вищевикладені додаткові угоди та внесені ОСОБА_1 суми коштів на погашення боргу. Розрахунок проведено з 09.04.2015 року з зазначенням заборгованості по тілу кредиту 950 358,25 грн., тобто з наступного дня після укладення договору №4 про внесення змін до Договору кредиту від 30.08.2005 року №40/478-5 та відповідно до його умов, які погодили між собою банк та ОСОБА_1.(а.с. 95-97, т .1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нею належним чином виконувалось зобов'язання з повернення кредиту у редакції договору про внесення змін №4 від 08.04.2015 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до графіку погашення кредиту, згідно додатку №1, остання повинна була погашати кредит по 14 849,35 грн. на місяць(а.с. 196, т.1), однак на порушення вказаного, ОСОБА_1 вносила кошти у меншому розмірі ніж це було передбачено графіком, у зв'язку з чим і виникла заборгованість, що вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем та з наданих ОСОБА_1 копій видаткових ордерів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем було не вірно проведено розрахунок заборгованості по кредитному договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на спростування розрахунку позивача, іншого розрахунку відповідачкою суду не надано, усі внесені нею суми на погашення заборгованості були враховані у розрахунку позивача, клопотань про призначення судової економічної експертизи з цього питання ОСОБА_1 суду не заявляла і, таким чином, розпорядилась своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко