Єдиний унікальний номер 225/4545/18 Номер провадження 22-ц/804/168/19

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 225/4545/18 за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою державного підприємства «Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року (суддя Ткач Г.В., повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року),

в с т а н о в и в :

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з 22 травня 1996 року він працював на у ВП «Шахта Північна», що входить до складу ДП «Торецьквугілля», в якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. 30 серпня 2017 року за наказом №98к він був звільнений з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не проведено, а саме, не виплачено заборгованість по оплаті лікарняних у сумі 2982,50 грн., нарахування яких виконані підприємством з мінімальної заробітної плати. Відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, належну вихідну допомогу, одноразову допомогу за довголітню працю 06 вересня 2017 року, але розрахунок виконаний не в повному обсязі. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки з 31 серпня 2017 по день фактичного розрахунку в сумі 113262,60 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «Торецьквугілля» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством заборгованості по лікарняним листам в сумі 113262,60 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оплата роботодавцем перших пяти днів тимчасової непрацездатності працівника не тотожна поняттю «заробітна плата», тобто по своїй природі не є тією винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а є гарантованою державою соціальною допомогою. Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено відповідальність за порушення його вимог, однак ним не передбачено застосування до роботодавця такого заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних. Відтак застосування судом норм ст. 117 КЗпП України до затримки виплат по лікарняним листам є безпідставним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача ДП «Торецьквугілля» в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22 травня 1996 року працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі у відокремленому підрозділі «Шахта «Північна» державного підприємства «Торецьквугілля», тобто знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 30 серпня 2017 року позивач був звільнений наказом № 98к на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 6-8).

Відповідно довідки МСЕК №0869159 від 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 23 серпня 2017 року у звязку з професійним захворюванням (а.с.8).

З листків непрацездатності АДГ №026361, АДГ №026440, АДГ №026483 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні в комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги Торецька амбулаторія ЗПСМ №4» з 06 липня по 19 липня 2017 року, з 03 серпня по 18 серпня 2017 року, з 21 серпня по 28 серпня 2017 року (а.с.64-66).

З довідки ДП «Торецьквугілля» №01/503 від 12 вересня 2018 року вбачається, що за вищевказаними листками непрацездатності нараховано за перші пять днів тимчасової непрацездатності за періоди з 06 липня по 19 липня 2017 року, з 03 серпня по 18 серпня 2017 року, з 21 серпня по 28 серпня 2017 року відповідно 1001,20 грн., 990,65 грн. та 990,65 грн., всього заборгованість по оплаті лікарняних за перші пять днів тимчасової непрацездатності складає 2982,50 грн. (а.с.16).

Відповідно до довідок відповідача б/н та №01/692 від 26 грудня 2018 року середньоденний заробіток позивача складає 432,30 грн.(а.с.28, 63)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст.116 КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з належних до сплати сум на момент звільнення з позивачем не провело, тому непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками.

Згідно із пунктами 5, 6 Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №439, дні тимчасової непрацездатності застрахованій особі оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах: 60 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж до пяти років; 80 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж від пяти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж понад вісім років; 100 відсотків середньої заробітної плати - особам, віднесеним до 1-4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, за змістом пункту 1 якого цей Порядок визначає правила обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у разі настання страхового випадку, а також оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації чи фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 20 наведеного Порядку сума страхових виплат застрахованій особі та оплати за перших пять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця розраховується шляхом множення суми денної (годинної) виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної (середньогодинної) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачено законодавством, на кількість днів (годин), які підлягають оплаті за графіком роботи підприємства, установи, організації (структурного підрозділу підприємства, установи, організації або за індивідуальним графіком роботи) для допомоги по тимчасові непрацездатності для оплати за перших пять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця.

Таким чином, розмір оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначений пунктом 5 Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації та пунктом 20 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, тому нарахування за листками непрацездатності за перші пять днів тимчасової непрацездатності за періоди з 06 липня по 19 липня 2017 року, з 03 серпня по 18 серпня 2017 року, з 21 серпня по 28 серпня 2017 року відповідно 1001,20 грн., 990,65 грн. та 990,65 грн., всього 2982,50 грн. відповідає зазначеним вимогам, розмір нарахування сторонами не оспорюється.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16.

Таким чином, доводи касаційної скарги відповідача про те, що стаття 117 КЗпП України не застосовується до спірних правовідносин, є необґрунтованими.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна зарплата за час затримки розрахунку при звільнення працівникам обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника.

Основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Судом першої інстанції з урахуванням наведених норм законодавства розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відносно робочих днів за період з 31 серпня 2017 року по 12 жовтня 2018 року (день ухвалення рішення): 262 робочих дні х середньоденний заробіток 432,30 грн., всього 113262,60 грн.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року

ОСОБА_5Кішкіна