Ухвала

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 693/1026/18

провадження № 61-6015ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Жашківської міської ради на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року в справі за позовом Жашківської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу по земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Жашківська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: встановити безстроковий, безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 шириною 1 м вздовж всієї її протяжності для забезпечення можливості громадянам здійснювати прохід з вулиці Ковпака на вулицю Голівську в місті Жашкові та у зворотному напрямку; зобов'язати відповідача укласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу по земельній ділянці із Жашківської міською радою, з істотними умовами, визначеними проектом такого договору та здійснити його державну реєстрацію відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позовні вимоги Жашківської міської ради обґрунтовано тим, що 08 травня 2018 року до ради надійшло звернення депутата ОСОБА_2 щодо вирішення питання збереження пішохідного проходу, який з'єднує вулиці Голівська та Ковпака в місті Жашкові. Комісією Жашківської міської ради 24 травня 2018 року оглянуто земельні ділянки по АДРЕСА_1 та існуючий прохід на вулицю Голівську, про що складено акт обстеження земельних ділянок. В ході обстеження встановлено, що з вулиці Ковпака на вулицю Голівська між обстежуваними земельними ділянками існує пішохідний прохід шириною близько 1 м. Даний прохід входить в межі земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності. На момент встановлення пішохідного проходу було досягнуто згоди між власником землі ОСОБА_1 та Жашківської міською радою про виділення земельної ділянки для суспільних потреб та залишення проходу в загальному користуванні. Проте у липні 2017 року до позивача надійшло звернення жителів вулиці Голівської (44 підписи), що прохід між садибами відповідача та ОСОБА_3 закрито власниками цих садиб. Враховуючи, що домовленості з відповідачем щодо задоволення потреб громадян не досягнуто, Жашківська міська рада просила задовольнити позов.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу Жашківської міської ради задоволено частково, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

20 березня 2019 року Жашківська міська рада подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є встановлення безстрокового, безоплатного земельного сервітуту на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 шириною 1 м вздовж всієї її протяжності для забезпечення можливості громадянам здійснювати прохід з вулиці Ковпака на вулицю Голівську в місті Жашкові та у зворотному напрямку, зобов'язання укласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу по земельній ділянці із Жашківської міською радою, з істотними умовами, визначеними проектом такого договору та здійснити його державну реєстрацію.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Жашківської міської ради на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року в справі за позовом Жашківської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу по земельній ділянці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук