КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/ 2539/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/37413/18

03 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року про повернення заявнику заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Юзькової О.Л., за заявою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Доміно Тур-7» про стягнення боргу за договорами позики, -

в с т а н о в и в :

01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «Доміно Тур-7» про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що протягом жовтня 2016 року він надав Приватному підприємству «Доміно Тур-7» грошові кошти в позику на загальну суму 81 900,00 грн.

Так, 05 жовтня 2016 року позивач передав директору Приватного підприємства «Доміно Тур-7» ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 39 000,00 грн. з умовою повернення суми позики разом з 10% від цієї суми у якості відсотків за користування коштами, у строк до 15 жовтня 2016 року. На підтвердження передачі грошових коштів та зобов'язання їх повернути з відсотками у строк до 15 жовтня 2016 року ОСОБА_7, діючи у якості директора Приватного підприємства «Доміно Тур-7», оформила та передала позивачу квитанцію № 98/10-16 до прибуткового касового ордера від імені Приватного підприємства «Доміно Тур-7».

15 жовтня 2016 року позивач передав директору Приватного підприємства «Доміно Тур-7» ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 42 900,00 грн. з умовою повернення суми позики разом з винагородою за користування грошовими коштами у розмірі 27 000,00 грн. у строк до 20 жовтня 2016 року. На підтвердження передачі грошових коштів та зобов'язання їх повернути з оплатою за користування у строк до 20 жовтня 2016 року ОСОБА_7, діючи у якості директора Приватного підприємства «Доміно Тур-7», оформила та передала позивачу квитанцію № 218/10-16 до прибуткового касового ордера від імені Приватного підприємства «Доміно Тур-7».

Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо повернення коштів, позивач просив суд стягнути з Приватного підприємства «Доміно Тур-7» на його користь 112 800,00 грн. - заборгованості за договорами позики разом з процентами (винагородою) за користування позикою; 31 890, 02 грн. - проценти від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ; 6 609,48 грн. - три проценти річних за прострочення виконання зобов'язань; 23 692,02 грн. - інфляційних втрат, а всього 174 991,52 грн.

04 жовтня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 174 991,52 грн. на грошові кошти, які належать Приватному підприємству «Доміно Тур-7», що знаходяться на його поточних рахунках, виявлених державним виконавцем під час виконання ухвали про накладення арешту на грошові кошти, посилаючись на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення або унеможливити його виконання з огляду відсутності грошових коштів на рахунках відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу - повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким повернути матеріали заяви про забезпечення позову до суду для вирішення заявленого питання відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала, що заява про забезпечення позову за змістом та формою у повній мірі відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, належним чином оформлена, оплачена судовим збором, подана до належного суду у встановлений законом строк, а тому посилання суду першої інстанції на невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України спростовується матеріалами справи. При цьому відсутність в матеріалах заяви про забезпечення позову даних про наявні у відповідача рахунки у банківських установах і наявність грошових коштів на них, не є такими обставинами, що відповідно до ст.ст. 151, 153 ЦПК України, визначені законодавцем підставою для повернення заяви.

Вказувала на те, що відсутність даних про наявні у відповідача рахунки у банківських установах і наявність грошових коштів на них може бути визначено виключно обставиною, що може утруднити виконання ухвали суду про забезпечення позову та не свідчить про не відповідність такої заяви вимогам ст. 151 ЦПК України. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви заявникові, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договорами позики.

04 жовтня 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову 174 991,52 грн. на грошові кошти, які належать Приватному підприємству «Доміно Тур-7», що знаходяться на його поточних рахунках, виявлених державним виконавцем під час виконання ухвали про накладення арешту на грошові кошти.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову, зазначала, що відповідач ухиляється від виконання взятого на себе обов'язку щодо повернення коштів. Так, директор Приватного підприємства «Доміно Тур-7», як особа яка має виключне право представляти останнього у відносинах з третіми особами, відімкнула мобільний зв'язок, а претензія направлена позивачем на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася за закінченням терміну зберігання.

Вказувала на те, що з даних інтернет ресурсу Судова влада вбачається, що у 2018 році було відкрито інші провадження за цивільними позовами до Приватного підприємства «Доміно Тур-7», у яких також ставиться вимога про стягнення коштів з цього боржника.

Крім того, 16 січня 2018 року щодо Приватного підприємства «Доміно Тур-7» відкрито та не завершено виконавче провадження.

З огляду на зазначена, вважала, що наявні всі підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання судового рішення або взагалі унеможливити його виконання з огляду на відсутність грошових коштів на рахунках відповідача.

Постановляючи ухвалу про повернення заявникові заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено та не надано доказів наявних у відповідача Приватного підприємства «Доміно Тур-7» рахунків у банківських установах і наявність грошових коштів на них, тому заява про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, у зв'язку з чим вона підлягає поверненню заявникові.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не грунтується на вимогах процесуального права, з огляду на наступне.

Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст та форму заяви про забезпечення позову.

Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмові формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З заяви про забезпечення позову, поданої до суду представником позивача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 вбачається, що вона відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для її повернення позивачу.

Ненадання заявником доказів наявних у відповідача рахунків у банківських установах і наявності грошових коштів на них не є підставою для повернення заяви про забезпечення позову, оскільки така підстава не визначена нормами ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, у разі необхідності надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, ЦПК України передбачено право суду викликати заявника для надання такої інформації.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику заяви про забезпечення позову, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 є обґрунтованими, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а тому, за правилами ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року скасувати та передати справу за заявою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Доміно Тур-7» про стягнення боргу за договорами позики для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: