ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 201/10201/16-ц

провадження № 61-17186 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна»,

представник позивача - Бабак Богдана Степанівна ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Бабак Богдани Степанівни, яка діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна», на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року в складі судді Черновського Г. В. і на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року в складі колегії суддів Баранніка О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПАТ «СК «Саламандра-Україна») пред`явила в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 19 428,24 грн, виплаченого внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов обґрунтований тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 23 лютого 2013 року на автодорозі Київ-Чоп на 103 км, за участю автомобілів Chevrolet Epica, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 і автомобіля Mitsubishi Nativa, д.н.з НОМЕР_2 (власник - ОСОБА_4 ), під керуванням водія ОСОБА_5 , автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Chevrolet Epica застрахована в ПАТ «СК «Саламандра-Україна»на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності серія АА № 5152340.

Автомобіль Mitsubishi Nativa застрахований Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «УСГ») на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2107-12-00301 від 03 серпня 2012 року.

ПАТ «СК «УСГ» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2107-12-00301 від 03 серпня 2012 року виплатила власнику автомобіля Mitsubishi Nativa страхове відшкодування в розмірі 39 876,49 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року в справі № 917/136/16 стягнуто з ПАТ «СК «Саламандра-Україна» на користь ПАТ «СК «УСГ» половину виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2107-12-00301 від 03 серпня 2012 року в розмірі 19 428,24 грн.

На виконання рішення господарського суду позивач виплатив страховій компанії потерпілої особи - ПАТ «СК «УСГ», страхове відшкодування в розмірі 19 428,24 грн.

З огляду на те, що відповідач не повідомив страховика про настання вказаного страхового випадку, позивач, на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив суд стягнути з відповідача на його користь 19 428,24 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Саламандра-Україна» задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2017 року представник ПАТ «СК «Саламандра-Україна» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відкрите касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу в установлений судом строк відповідачем не подані.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 лютого 2013 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 на автодорозі Київ-Чоп на 103 км, керуючи автомобілем Mitsubishi Nativa д.н.з НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з автомобілем Chevrolet Epica, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який стояв на узбіччі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Коростишівського районного суду від 25 лютого 2013 року встановлено, що своїми діями ОСОБА_5 порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, внаслідок скоєння ДТП 23 лютого 2013 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_3 23 лютого 2013 року о 18 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «Шевроле Епіка», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 103 км. а/д «Київ-ЧОП», не врахувавши дорожньої обстановки та не обравши безпечної швидкості руху, скоїв наїзд на огорожу, від якого автомобіль викинуло на узбіччя, після чого відбулось зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Своїми діями ОСОБА_3 порушив пункти 1.4, 13.1 ПДР України.

ПАТ «СК «УСГ» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2107-12-00301 від 03 серпня 2012 року виплатила власнику автомобіля Mitsubishi Nativa, д.н.з НОМЕР_2 , страхове відшкодування в розмірі 39 876,49 грн та звернулась до господарського суду з позовом до ПАТ «СК «Саламандра-Україна» про стягнення половини суми виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року в справі № 917/136/16 стягнуто з ПАТ «СК «Саламандра-Україна» на користь ПАТ «СК «УСГ» половину виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2107-12-00301 від 03 серпня 2012 року в розмірі 19 428,24 грн.

28 квітня 2016 року позивач на виконання рішення господарського суду сплатив ПАТ «СК «УСГ» 19 428,24 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону).

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16.

Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Ураховуючи, що факт настання страхового випадку позивачем під сумнів не ставився, він зафіксований правоохоронними органами, на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року позивач в добровільному порядку сплатив страхове відшкодування, а тому підстав для задоволення позову ПАТ «СК «Саламандра-Україна» у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_3 страховика про настання страхового випадку немає.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, заслуговують на увагу.

У цій справі предметом спору є стягнення страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією винного в ДТП страховій компанії потерпілого в ДТП.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

Апеляційний суд не врахував наведених висновків.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених першою статті 410, частиною першою, третьою статті 412 ЦПК України підстав касаційну скаргу частково задовольнити, рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Бабак Богдани Степанівни, яка діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат