Житомирський апеляційний суд
Справа №295/856/19 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/856/19 за поданням головного державного виконавця Корольовського районного відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Цимбалюк Наталії Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року головний державний виконавець Корольовського районного відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Цимбалюк Н.Ю. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Подання обґрунтовувала тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 19 жовтня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 161 713,61 грн. Постановою державного виконавця від 01 червня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника та постанова направлена для виконання до військової частини НОМЕР_1 . У листопаді 2018 року із військової частини надійшло повідомлення про припинення відрахувань, оскільки ОСОБА_1 виключений із списків особового складу частини. Залишок боргу на користь ОСОБА_2 становить 147 981,42 грн. На виклики державного виконавця боржник не з`являється, про причини неявок не повідомляє, заборгованість не сплачує, що свідчить про ухилення від виконання рішення суду. Разом із тим, із травня 2018 року ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2019 року подання задоволено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити. Зокрема, зазначає, що не був обізнаний із рішенням суду, а про його існування довідався у травні 2019 року , коли мав намір перетнути кордон України, щоб поїхати на роботу до Республіки Польща. Про наявність відкритого виконавчого провадження обізнаним також не був. Виклики державного виконавця не отримував. Державний виконавець не довела, що він ухиляється від виконання рішення суду. Обмеження його у праві виїзду за кордон порушує його конституційні права, передбачені ст.33 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу державна виконавча служба зазначає про те, що вимоги апеляційної скарги не визнає. При цьому посилається на те, що лише у травні 2019 року боржник з`явився до виконавчої служби. Подав заяву, в якій зобов`язався сплачувати заборгованість по п`ять тисяч гривень щомісяця, але жодного платежу наразі не здійснив. Твердження ОСОБА_1 щодо того, що про існування судового рішення йому стало відомо лише у травні 2019 року спростовується тим, що тривалий час (з червня 2017 року по липень 2018 року) із його заробітної плати проводилися утримання у примусовому порядку за постановою державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника.

У заяві стягувач ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина третя ст.441 ЦПК України).

За змістом частини четвертої вищезазначеної статті ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до правової позиції ВСУ щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням", вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та в пункті 18 частини 3 статті 11 Закону «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до частини першої ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 вказаного вище Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд із України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень частини третьої ст.12 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Зі змісту подання та наданих до нього документів убачається, що на виконанні у Корольовському районному відділі ДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження №51882807.

Так, постановою державного виконавця від 10 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області на виконання рішення цього суду від 19 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної, моральної шкоди та судових витрат на загальну суму 161 713,61 грн.

Подання обґрунтовано, зокрема й тим, що постановою державного виконавця від 01 червня 2017 року було звернуто стягнення на доходи боржника. Від військової частини НОМЕР_1 надійшло 19 листопада 2018 року повідомлення про припинення відрахувань, оскільки ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини. Залишок боргу на користь ОСОБА_2 склав 147 981,42 грн.

На адресу боржника державним виконавцем направлялися виклики від 06 грудня 2018 року та 11 березня 2019 року. Виклики залишені боржником без належного реагування.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не знав про рішення суду, а також не був обізнаний з наявністю виконавчого провадження.

Проте у матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця від 01 червня 2017 року, якою звернуто стягнення на дохід боржника у в/ч НОМЕР_1 , шляхом відрахування у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 177 999,97 грн. (а.с. 7).

Державним виконавцем суду апеляційної інстанції надані копії розпоряджень, які свідчать про перерахування утриманих сум коштів, у тому числі стягувачу. Ксерокопії розпоряджень приєднані до матеріалів справи.

Військова частина у листопаді 2018 року направила до відділу ДВС лист, у якому повідомила про те, що стягнення згідно з виконавчого листа припинені у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини з 09 липня 2018 року (а.с.8).

Враховуючи той факт, що утримання коштів із доходу ОСОБА_1 проводилося тривалий проміжок часу (з червня 2017 року по червень 2018 року), тобто впродовж року, посилання боржника на необізнаність про наявність рішення суду та виконавчого провадження не є переконливими, оскільки факт утримання коштів на погашення заборгованості за рішенням суду свідчить про його обізнаність про судове рішення та виконавче провадження.

Окрім того, 28 травня 2019 року ОСОБА_1 подав відділу ДВС заяву, в якій зазначив, що заборгованість по виконавчому провадженню №51882807 зобов`язується сплатити протягом одного року, сплачуючи щомісячно по 5 000 грн. У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції державний виконавець пояснила, що жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості та на підтвердження дійсних намірів сплатити заборгованість ОСОБА_1 не вчинив.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна і доходів, а звільнення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон розцінює у сукупності із іншими доказами як намагання уникнути майнової відповідальності за рішенням суду, оскільки доказів того, що боржник прагне виїхати за межі України для того, щоб працювати у Республіці Польща та мати можливість погашати заборгованість матеріали справи не містять, та в суді апеляційної інстанції не надано.

Розглядаючи даний спір, апеляційний суд окрім положень ст.33 Конституції України також ураховує й іншу конституційну норму, яка передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання (ст.129 Конституції України), чим передбачається баланс інтересів стягувача та боржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає положенням статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 серпня 2019 року.