Номер провадження: 22-ц/813/921/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сервісного центру «Інтерком» ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживачів, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

21 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сервісного центру «Интерком» (далі - СЦ) ФОП ОСОБА_4 про визнання дій відповідача такими, що порушують зобов'язання, вимоги яких підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» та інших нормативно правових актів, пов'язаних з цим законом; стягнення з відповідача: матеріальної шкоди у розмірі 3 045 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., неустойки за невиконання робіт у розмірі 322,50 грн., майнову відповідальність у розмірі 619,7 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн., а всього 14 987,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 07.09.2015 року здав у ремонт телефон 831С НТС ІМЕІ НОМЕР_1 до СПД ОСОБА_4, при цьому позивачем було заявлено наступні несправності телефону: не працює роз`єм 3,5 та не працює бузер.

15.09.2015 року він з`явився до відповідача забрати телефон, у зв`язку з тривалим невиконанням ремонту, але дізнавшись, що у телефоні не працює сенсор, відмовився це робити, оскільки вважав, що ця несправність виникла вже після того, як він здав телефон в ремонт, тобто з вини відповідача. Доказами цього позивач вважає те, що у квитанції, за якою його телефон було прийнято у ремонт, вказано ІМЕІ телефону, який можливо дізнатись тільки при працюючому сенсорі, а також те, що у зазначеній квитанції не зазначено таку несправність як непрацюючий сенсор, хоч її і було можливо виявити при зовнішньому огляді телефону.

20.10.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою скаргою, в якій вимагав: відшкодувати йому вартість відновлювальних робіт (ремонту) щодо усунення суттєвих недоліків телефону, які сталися з вини «Інтерком Сервіс», а саме заміну дисплейного модуля, вартість ремонту встановлена авторизованим сервісним центром «Крок-ТТЦ» і становить 2190 грн., розрахувати та виплатити йому компенсацію, неустойку за тривале перебування телефону в «Інтерком Сервіс» і за невиконання робіт відповідно до законодавства України, розглянути можливість компенсації йому моральної шкоди, видати письмову відповідь.

Відповідач відмовився від виконання вимог позивача, викладених у скарзі, оскільки вважав, що несправність сенсору виникла до 07.09.2015 року, коли телефон було здано у ремонт, проте цей недолік можливо було виявити лише в ході технічного обслуговування, тестування і ремонту телефону.

Позивач, після того як забрав телефон у СЦ ФОП ОСОБА_4, самостійно звернувся до СЦ «Крок-ТТЦ» (ФОП ОСОБА_5.), де його телефон було відремонтовано, при цьому загальна сума ремонту склала 3045 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 рокуу задоволенні позову ОСОБА_3 до СЦ ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживачів, відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2015 року позивач здав у ремонт СЦ ФОП ОСОБА_4 телефон 831С НТС ІМЕІ НОМЕР_1 у комплектності: трубка та SIM-держатель, що підтверджується квитанцією про прийом у ремонт №ПР000037412 (а.с. 7). Відповідно до зазначеної квитанції позивачем було заявлено несправності телефону: не працює роз`єм 3,5 та не працює бузер. Під час візуального огляду телефону було виявлено наступні пошкодження: подряпини та потертості на корпусі, маленькі подряпини на глянцевій поверхні, маленькі подряпини на металевій окантовці.

При цьому, позивач погодився, що ремонт апарату здійснюється 40 днів (для не гарантійних апаратів), а всі несправності і внутрішні ушкодження, які можуть бути виявлені у виробі при його технічному обслуговуванні, тестуванні і ремонті, виникли до прийому виробу за даною квитанцією.

Крім того, позивачем було сплачено виконавцю (відповідачу) 100 грн., що підтверджується товарним чеком від 07.09.2015 року (а.с. 8).

15.09.2015 року позивач з`явився до відповідача забрати телефон, але дізнавшись, що у телефоні не працює сенсор, відмовився його забирати, оскільки вважав, що ця несправність виникла вже після того, як він здав телефон в ремонт, тобто з вини відповідача.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого і правильного висновку про те, що згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України; Закону України «Про захист прав споживачів»; п.п. 9, 26, 28, 29 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 року №313; п.п. 2.2.-2.3., 3.1. Інструкції щодо надання послуг з ремонту побутової радіоелектронної апаратури, затвердженої Наказом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 р. № 20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2000 р. за № 811/5032, позивач не довів перед судом обставин, які б свідчили про порушення його прав відповідачем.

З цих підстав, слід дійти висновку, що аналіз наведених норм права дає можливість позивачу на відшкодування збитків у разі доведеності того, що останні сталися внаслідок псування чи пошкодження речі, прийнятої відповідачем від споживача для виконання робіт.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Так, суд обгрунтовано не взяв до уваги твердження позивача, викладені в його поясненнях (а.с. 40), що оцінка вартості ремонту третьою особою - «Крок-ТТЦ» не проводилась, оскільки це спростовується викладеними ним обставинами у його скарзі (а.с.11), а також відповідачем у запереченнях (а.с. 33), та встановленою зазначеним Сервісним центром вартістю ремонту телефону у розмірі 2190,00 грн.

20.10.2015 року на вимогу позивача відповідачем було видано акт технічного стану №1/14, в якому зазначено, що заявлені позивачем несправності підтвердились, від заміни сенсора він відмовився (а.с. 9), в цей же день позивач забрав свій телефон, що не заперечується сторонами по справі.

Крім того, 20.10.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою скаргою (а.с. 11), в якій вимагав: відшкодувати йому вартість відновлювальних робіт (ремонту) щодо усунення суттєвих недоліків телефону, які сталися з вини «Інтерком Сервіс», а саме заміну дисплейного модуля, вартість ремонту встановлена авторизованим сервісним центром «Крок-ТТЦ» і становить 2190 грн., розрахувати та виплатити йому компенсацію, неустойку за тривале перебування телефону в «Інтерком Сервіс» і за невиконання робіт відповідно до законодавства України, розглянути можливість компенсації йому моральної шкоди, видати письмову відповідь.

02.11.2015 року позивач ОСОБА_3 отримав від відповідача відповідь на свою скаргу від 30.10.2015 року, вих. №3/10/15 (а.с. 12), згідно якої у задоволенні його вимог відмовлено у зв'язку з тим, що несправність сенсору - ще один недолік, який було виявлено при діагностиці телефону, а від ремонту позивач відмовився.

В подальшому, після того як позивач забрав телефон у СЦ ФОП ОСОБА_4, він самостійно звернувся до СЦ «Крок-ТТЦ» (ФОП ОСОБА_5.) з приводу ремонту телефона, що підтверджується квитанцією від 05.11.2015 року (а.с. 13), рахунком про оплату №56 від 08.12.2015 року (а.с. 14), за яким вартість ремонту телефону НТС з заміною запчастин становить 250 грн., вартість шлейфу основного 480,00 грн., плати USB роз`єму - 170,00 грн., гучномовця розміром 15х5х3, потужністю 0,7 Вт - 60,00 грн., передньої панелі з дисплеєм та сенсорною панеллю - 1940,00 грн., гучномовця розміром 16х5х3, потужністю 0,7 Вт - 145,00 грн., в загальній сумі 3045,00 грн.

При цьому, позивач не зміг пояснити суду, чому раніше визначена СЦ «Крок-ТТЦ» вартість ремонту його телефону у розмірі 2190,00 грн. збільшилась до 3045,00 грн.

Після здійснення ремонту телефона позивач сплатив вартість цього ремонту у СЦ «Крок-ТТЦ» та забрав відремонтований телефон, що підтверджується платіжним дорученням від 11.12.2015 року та актом про надання послуг від 30.12.2015 року (а.с. 15, 16).

Саме з цих підстав, позивач просив стягнути з відповідача вартість вищевказаного ремонту, та включив до цієї суми вартість ремонту телефону «НТС» з заміною запчастин - 250 грн., шлейфу основного 480,00 грн., плати USB роз`єму - 170,00 грн., гучномовця розміром 15х5х3, потужністю 0,7 Вт - 60,00 грн., передньої панелі з дисплеєм та сенсорною панеллю - 1940,00 грн., гучномовця розміром 16х5х3, потужністю 0,7 Вт - 145,00 грн.

Однак, як було зазначено вище і підтверджується самим позивачем, всі інші несправності телефону, окрім несправності сенсору, виникли до моменту здачі телефону на ремонт до СЦ ФОП ОСОБА_4

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не може нести відповідальність за ці несправності та відшкодовувати вартість їх ремонту.

Що стосується вартості ремонту сенсору та вартості самої сенсорної панелі, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для задоволення вимог позивача у цій частині немає, оскільки він не довів, що сенсор був пошкоджений саме відповідачем під час перебування у нього телефону.

Доводи позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що оскільки відповідачем вказаний у квитанції про прийом у ремонт №ПР000037412 (а.с. 7) ІМЕІ телефону, то це можливо здійснити тільки при справному сенсорі, є безпідставними, так як ІМЕІ телефону фахівець може встановити і іншим шляхом.

Враховуючи, що суд не є фахівцем в галузі мобільних телефонів, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості з'ясувати обставини щодо встановлення на телефоні ІМЕІ, у зв'язку з чим колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта ОСОБА_3 в огляді його мобільного телефону.

Проте, питання про призначення судової експертизи для встановлення обставин справи, в тому числі і щодо встановлення ІМЕІ телефону, а також причин і дати поломки сенсору дисплея, учасниками справи перед судом не ставилось.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час приймання телефону на ремонт у квитанції відповідач повинен був вказати всі несправності, які мають зовнішні прояви, проте у суду відсутня можливість встано вити чи був пошкоджений сенсор дисплея телефону позивача повністю чи частково та чи можливо було встановити цю несправність (за її наявності) при зовнішньому огляді телефону.

Більше того, із квитанції СЦ «Крок-ТТЦ» (ФОП ОСОБА_5.) від 05.11.2015 року, де позивач здійснив заміну сенсору, працівники вказаного СЦ не заявили про непрацюючий сенсор, як про несправність, що має зовнішній прояв (а.с. 13).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звертався за захистом своїх прав до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, та Інспекцією йому надано відповідь на звернення №3280/9 від 03.12.2015 року (а.с. 18). Однак, у вказаній відповіді недостатньо інформації для встановлення, які самі порушення чинного законодавства України були виявлені позаплановою перевіркою СЦ «Інтеркомсервіс» ФОП ОСОБА_4

Крім того, як зазначив в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3, перевірка СЦ «Інтеркомсервіс» ФОП ОСОБА_4 стосувались не лише його скарги, а і інших питань стосовно діяльності вказаного сервісного центру.

Таким чином, враховуючи, що під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача сталося псування сенсору його телефону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання дій відповідача такими, що порушують зобов`язання, вимоги яких підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, пов`язаних з цим законом, стягнення з відповідача матеріальної шкоди, слід відмовити за їх недоведеністю.

При цьому, слід зазначити, що жодних клопотань щодо витребування додаткових доказів або проведення експертизи позивач ОСОБА_3 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не заявляв.

Щодо вимог позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 322,50 грн., то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, хоч телефон позивача і знаходився у відповідача понад строк, встановлений договором (40 днів), проте матеріалами справи і позивачем підтверджено, що останній сам відмовився від ремонту та відмовився забрати телефон через тиждень після його надання у ремонт. З цих підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про майнову відповідальність відповідача у розмірі 619,70 грн.

З підстав викладеного, враховуючи відсутність порушень чинного законодавства з боку відповідача стосовно позивача, як споживача послуг, а також у зв'язку з тим, що укладений між сторонами договір не передбачав відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції також обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Також суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, так як у відповідності до п.1 ч.3 ст. 133, п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України вказані витрати належать до витрат, пов'язаних із розглядом справи, і підлягають розподіленню між сторонами у відповідності до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд обгрунтовано відмовив, то і в стягненні на його користь судових витрат слід відмовити.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно ч.6 ст.19 та п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного м. Одеси від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра