Справа № 504/3099/18
провадження № 2/504/1555/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2019смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім позивача в житловому будинку зареєстрований відповідач, який починаючи з 2018 року в житловому будинку не проживає, будинком не цікавиться та не несе витрат на утримання житла, не сплачує за житлово-комунальні послуги, у звязку з чим власниця будинку позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю та вимушена звернутись з цим позовом до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві представник позивача вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі.

Представник відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідач Виконавчий комітет Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без їх участі.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що уточнені повні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі продажу серії ННК №078312 від 13.08.2018 року. Зазначений Договір був укладений між ОСОБА_6 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_6) та ОСОБА_1 та зареєстрований державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. в реєстрі за №1-933.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Александрівської сільської ради Лиманського району Одеської області 3860 від 16.08.2018 року ОСОБА_1 постійно проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Також, у вказаному житловому будинку проживають та зареєстровані 5 чоловік: ОСОБА_1 голова, ОСОБА_8 син, ОСОБА_9 батько, ОСОБА_10 тітка, ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386,391 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 379,382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

У відповідності до положень норм ст.ст. 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач дійсно без поважних причин не проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.358, 360, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_12, таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров