ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/203/19
Провадження №2/477/405/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2019 року АТ КБ«ПриватБанк» вернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 11508,74 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 09 лютого 2010 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержав від Банку кредит в сумі 3200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконував умови договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 10 січня 2019 року має загальну заборгованість в сумі 11508грн. 74 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 37).

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги про стягнення заборгованості з відсотків визнав в повному обсязі, щодо нарахованих штрафних санкцій, то вважав їх несправедливими, та надміру завищеними. Вказував, що припинив здійснювати погашення за кредитом через втрату роботи. Просив при вирішенні питання щодо його відповідальності за невиконання умов договору прийняти це до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 09 лютого 2010 року відповідач ОСОБА_1 подав анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк.

Відповідно даної заяви, позичальник погодився, що дана заява з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Також зобовязалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 11).

Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил).

Згідно довідки про кредитування сторонами визначено щомісячний мінімальний платіж , що становив 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобовязань (а.с. 12).

Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Довідки має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти, при цьому на погашення заборгованості кошти вносив з порушенням вимог щомісячного обовязкового платежу та мінімального його розміру, що потягло нарахування неустойки, а з березня 2018 року відповідачем припинено виконання договору в односторонньому порядку (а.с.7-10).

Враховуючи наведене, а також повне визнання відповідачем суми заборгованості за відсотками, суд вважає, що дана сума заборгованості підлягає стягненню в повному обсязі (3858,23 грн).

Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 6626,28 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобовязань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 524,23грн. (процентна складова).

Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно.

Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (пеня 6626,28 грн. за наявності боргу з кредиту 3858,23 грн.), не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості 192,91 грн. (3858,23 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 500 грн. фіксовану частину штрафу.

Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 4551 грн. 14 коп., з яких: борг по процентам 3858,23 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 192,91 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 768,40 грн. (4551,14грн. х 100 /11508,74 грн. = 40%, 1921 х 40% = 768,40).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний код платника податків НОМЕР_1, паспортні дані ЕР №349902, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 28.03.2009 року, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, рахунковий рахунок 3111, МФО 305299):

- заборгованість за кредитним договором від 09.02.2010 року, що виникла станом на 10 січня 2019 року, в загальній сумі 4551 (чотири тисячі пятсот пятдесят одна) грн. 14 коп., з яких: борг по процентам 3858,23 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 192,91 грн.;

- судові витрати по справі в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова