РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 571/663/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/319/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року, ухваленого в складі судді Комзюк А.Ф., повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року у справі № 571/663/16-ц,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх син ОСОБА_6 після його смерті відкрилась спадщина на будівельні матеріали та незавершене самочинне будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. Вказують, що на час відкриття спадщини син фактично проживав із позивачами за адресою: АДРЕСА_2, оскільки сімейне життя із дружиною ОСОБА_3 не складалося.

У січні 2016 року позивачі звернулися до Рокитнівської районної державної нотаріальної контори із спільною заявою щодо видачі свідоцтв про право власності на спадщину, однак отримали відмову у зв'язку із відсутністю підтвердження факту спільного проживання, оскільки у паспорті спадкодавця - ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини була наявна відмітка про реєстрацію місця проживання останнього - Рівненська обл., Рокитнівський р-н., с. Кисоричі, без зазначення конкретної адреси житла.

З метою оформлення права на спадкове майно, просили суд встановити факт їх постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_6

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із ОСОБА_6 відмовлено.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з'ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник вказує, що судом безпідставно не було взято до уваги наведені позивачем докази факту проживання його із сином, померлим ОСОБА_6

Судом не було встановлено ту обставину, яку необхідно було встановити, зокрема адресу постійного проживання ОСОБА_6 на момент смерті. Посилається на те, що оцінка доказів судом є однобічною і упередженою, оскільки предметом доказування по справі є саме постійне проживання. Суд безпідставно не прийняв до уваги докази, що свідчать про постійний характер проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, протягом 2006-2014 років.

Не надавши оцінки доказам, зокрема заяві листоноші ВПЗ с. Кисоричі та довідці з Державного реєстру виборців щодо місця проживання ОСОБА_6 станом на 26 жовтня 2014 року суд першої інстанції допустив необ'єктивність і односторонність розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_8 учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Вбачається, що громадянин ОСОБА_6 згідно адресно - довідкової бази з 01.02.2006р. був зареєстрований за адресою с. Кисоричі, Рокитнівського району, Рівненської області. З 01.02.2006р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 уточнення реєстрації своєї адреси на проводив.

Місцем реєстрації позивачів ОСОБА_1( батько) та ОСОБА_2 ( мати померлого) та їх фактичного проживання є АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті є його дружина, діти та батьки.

Відповідач ОСОБА_3 від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей у шестимісячний строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6

Інші спадкоємці у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контори не подавали.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Кисорицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, ОСОБА_3 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно зі статтею 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає, постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до пункту 3.21. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції чинній на час відкриття спадщини спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. глави 10 цього Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Таким чином підставою вважати спадкоємця таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України є факт саме постійного його проживання із спадкодавцем на момент смерті останнього, а не факт тимчасового перебування.

Встановлення вказаного факту є необхідним для реалізації ОСОБА_1, як спадкоємцю першої черги за законом, спадкових прав після смерті його сина ОСОБА_6

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Убачається, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Кисорицької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, ОСОБА_3 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року рішення суду залишено без змін та встановлено, що ОСОБА_6 проживав із своє сім'єю окремо від матері. Відповідачка ОСОБА_3 проживала із спадкодавцем ОСОБА_6 на час його смерті і в шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. (а.с.75,77).

Крім того, із показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що померлий ОСОБА_6, згідно погосподарського обліку був зареєстрований в АДРЕСА_3.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі, як на доказ проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 на письмову заяву листоноші ВПЗ с. Кисоричі та довідку з Державного реєстру виборців не заслуговують на увагу, оскільки такі документи містять одноразову дію. Отримання кореспонденції за спірною адресою та відомості державного реєстру щодо місця реєстрації виборця ОСОБА_6 станом на листопад 2014 щодо не можуть бути належними та достатніми доказами постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Окрім того, не є належними та достатніми докази, а саме копії особової картки працівника від 21.12.2012 р., особового листка з обліку кадрів від 05.05.2011 р., постанови в справі про адміністративне правопорушення від 27.03.2012 року, оскільки, у зазначених документах міститься інформація про місце проживання ОСОБА_6 станом на 2011-2012 роки, а не на час смерті.

Інших доказів на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем суду не надано, як і не спростовано доводи відповідача проте, що вона разом із чоловіком і дітьми проживали у будинку по АДРЕСА_1 з 2013 року.

За таких обставин, суд першої інстанції оцінивши в сукупності докази та наявність суперечливих відомостей, в тому числі покази свідків, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання разом спадкодавця зі своїми батьками, оскільки саме постійне проживання зі спадкодавцем, - позивачами як в суді першої, так і апеляційної інстанції за адресою: АДРЕСА_2 не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично скаржник наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому доводи скаржника слід відхилити.

Разом з тим, не підлягає задоволенню клопотання адвоката І.М. Кухарук про стягнення витрат на правову допомогу надану адвокатом Кухарук І.М., оскільки учасник справ ОСОБА_3 не надала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 березня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.