У х в а л а

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 463/1552/18-ц

провадження № 61-15840 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -

ПАТ «Державний ощадний банк України»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушенняу розмірі 155 351 грн 91 коп., з яких: 59 687 грн - розмір вкладу, 95 664 грн 91 коп. - інфляційні втрати.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану злочином, вчиненим ОСОБА_2 , як працівником

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», у розмірі 155 351 грн 91 коп. (сто п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят одна гривня дев`яносто одна копійка), з яких 59 687 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень нуль копійок) розмір вкладу та 95 664 грн 91 коп. (дев`яносто п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні дев`яносто одна копійка) інфляційних втрат.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 березня у частині стягнення шкоди, завданої злочином, та судових витрат змінено.

Зменшено розмір шкоди, завданої злочином, вчиненим ОСОБА_2 , який підлягає стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 , з 155 351 грн 91 коп. до 82 850 грн 82 коп. (вісімдесяти двох тисяч вісімсот п`ятдесяти грн 82 коп.), з яких: 52 587 грн - розмір вкладу;

30 263 грн 82 коп. - інфляційні втрати.

Змінено розподіл судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 155 351 грн 91 коп., яка станом на

01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом

в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а саме:справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, зазначаючи, що безпідставне застосування судом апеляційної інстанції строку позовної давності до пред`явлених вимог фактично позбавило ОСОБА_1 права на відшкодування у повному обсязі відповідно до реальної вартості грошових коштів станом на час розгляду справи.

За змістом підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань немає.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам сторін, у тому числі щодо існуючої судової практики. Отже, у Верховного Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарги не містить

і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько