ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-7430/11 Номер провадження 22-ц/814/6/19Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Пікуль В.П., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 лютого 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (правонаступник - ОСОБА_3) до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 31 055,97 доларів США (еквівалент у національній валюті за станом на 25 жовтня 2011 року - 247 693 грн. 10 коп.), а також 14 180 грн. штрафу.

Заявлені вимоги мотивовані невиконанням боржником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором та, відповідно, невиконанням зобов'язань поручителями ОСОБА_5 і ОСОБА_2 за укладеними договорами поруки.

Заочним рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2013 року позов задоволений: стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 261 873 грн. 10 коп., вирішене питання судових витрат (т.1 а.с.77-78).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 травня 2018 року ОСОБА_2 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення (т.1 а.с.136-137).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку до неї як поручителя.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст.559 ЦК України, не звернув уваги на те, що договір поруки укладений 30 вересня 2008 року, а прострочення боржника за кредитним договором почалося з 16 листопада 2009 року, до суду Банк звернувся лише у листопаді 2011 року, отже поза межами шестимісячного строку (т.1 а.с.182-183).

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без руху (т.1 а.с.189-190).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2018 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 лютого 2013 року (т.1 а.с.196-197).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2018 року справа призначена до розгляду 15 серпня 2018 року (т.1 а.с.200).

Судові засідання 15 серпня, 29 серпня 2018 року відкладені (т.1 а.с.209-210, 228-229).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року задоволене клопотання представника АТ «Брокбізнесбанк» - доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у режимі відео конференції 17 жовтня 2018 року (т.1 а.с.248 - 249).

18 жовтня 2018 року справа № 2-7430/11, провадження № 22-ц/786/1606/18 передана до новоствореного Полтавського апеляційного суду, у цей же день автоматизованою системою документообігу визначений склад колегії суддів (т.2 а.с.1,2).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року справа прийнята до розгляду і призначене судове засідання у режимі відео конференції 05 листопада 2018 року (т.2 а.с.3-4).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року задоволене клопотання представника ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_3: залучено до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступника позивача - ОСОБА_3.

ОСОБА_3 запропоновано у семиденний строк з дня отримання копії ухвали і апеляційної скарги подати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, а також документи відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України (т.2 а.с.32-37).

Судове засідання 10 грудня 2018 року відкладене за клопотанням ОСОБА_3 (перебування на лікарняному) та за клопотанням адвоката ОСОБА_6, представника ОСОБА_2 (відпустка поза межами Полтавського регіону) (т.2 а.с.71,72).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року ОСОБА_3 запропоновано надати суду розрахунок заборгованості поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_2 за кредитним договором №612А-65 від 30 вересня 2008 року у межах строку дії договорів поруки, а також належним чином завірену копію додатку №1 до цього кредитного договору (т.2 а.с.73-76) .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх вимог посилався на неправильне розуміння відповідачем положень ст.559 ЦК України у частині підстав припинення поруки. Зазначено, що Банк скористався правом достроково вимагати повернення заборгованості і звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у межах шестимісячного строку після пред'явлення такої вимоги (т.2 а.с.85-87).

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2008 року між АК «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», і ОСОБА_4 укладений кредитний договір №612А - 65. Згідно умов договору Банк видав позичальнику кредит у сумі 25 467 доларів США строком до 30 вересня 2015 року зі сплатою 12,5 % за користування кредитними коштами.

Згідно п.2.1 кредитного договору повернення кредиту здійснюється згідно графіку рівними сумами щомісячно.

Нарахування процентів здійснюється на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів у місяці і році. (п.2.3.1).

Пунктом 3.1.3 кредитного договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у певних випадках, для чого Банк надсилає позичальнику письмову вимогу, яку він має виконати протягом 30 днів.

Відповідно до п.7.1 за порушення позичальником строків погашення заборгованості Банк має право нараховувати неустойку у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу і штраф у розмірі 20 грн. за кожен день прострочення.

30 вересня 2008 року між АК «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки, згідно яких останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

У пункті третьому договорів поруки зазначено, що вони діють до повного його виконання сторонами. Порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав - 30 вересня 2008 року ОСОБА_4 перераховані кошти у сумі, визначеній договором.

ОСОБА_4 свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував - останній платіж по тілу кредиту ним здійснений у лютому 2010 року.

Згідно розрахунку Банку, наведеному у позові, за станом на 25 жовтня 2011 року заборгованість за кредитним договором склала 26 147,35 доларів США (еквівалент по курсу НБУ - 208 543 грн. 42 коп.), яка складається:

-строкова заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 14 549 доларів США (еквівалент по курсу НБУ - 116 038 грн. 46 коп.).

-прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 8 665,56 доларів США (еквівалент по курсу НБУ - 69 113 грн. 91 коп.).

-прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 2 932,79 доларів США (еквівалент по курсу НБУ - 23 391 грн. 05 коп.).

-пеня - 4 908,62 долари США (еквівалент по курсу НБУ - 39 149 грн. 68 коп.).

-штраф за 709 днів - 14 180 грн.

13 жовтня 2011 року Банк надіслав боржнику і поручителям письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

До суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості Банк звернувся у листопаді 2011 року.

Наведені вище фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише одним із поручителів - ОСОБА_2, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє його законність і обґрунтованість у межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався Банк в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані загальними нормами про зобов'язання (Розділ І і ІІ ЦК України), а також спеціальними нормами про позику, кредит і поруку (параграф 3 глави 49 і глава 71 ЦК України).

Згідно п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України)

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст.1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні цього спору на виконання приписів частини четвертої ст.263 ЦПК України апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

У постанові ВСУ від 07 жовтня 2015 року по справі №6-263цс15 зроблено висновок, що умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року по справі № 6-933цс15 сформульований правовий висновок, згідно якого кредитор, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У постанові ВСУ №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року викладена правова позиція про те, що пред'явленням вимоги до поручителя в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України (зміна кінцевого строку виконання зобов'язання) є у тому числі і пред'явлення до нього позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року (справа №408/8040/12, провадження №14-145цс18) погодилася з висновками апеляційного суду, які ґрунтувалися на сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 559 ЦК України як Верховного Суду України, так і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. У зазначеній справі суд при вирішенні подібного спору виходив з того, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

З огляду на наведене у справі, що розглядається, слід виходити з того, що кредитор (Банк), скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, у листопаді 2011 року пред'явив до поручителя вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів шляхом подачі позову до суду. Оскільки кредитним договором передбачено повернення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, то поручитель несе відповідальність за чергові платежі у межах шести місяців до дати звернення Банку з позовом до суду, а також за частину несплаченої суми боргу, яка мала бути сплачена до закінчення дії кредитного договору.

За загальним правилом (ст.76 - 81 ЦПК України) кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які входять до предмету доказування, підтверджуються належними, допустимими, достовірним і достатніми доказами.

Істотною обставиною, яка підлягає доведенню у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договром, є розмір заборгованості і його складові.

У підтвердження розміру заборгованості за станом на 25 жовтня 2011 року Банком суду надані такі документи: таблиці розрахунків заборгованості по відсоткам, тілу, простроченим платежам по нарахованим відсоткам, завірені підписом головного бухгалтера і печаткою Харківської філії Банку (т.1 а.с.8-9), світлокопії кредитного договору, договорів поруки (т.1 а.с.10 - 14, 16,17), які не завірені належним чином, світлокопія додатку №1 до кредитного договору - орієнтовний розрахунок сукупної вартості кредиту, який також не завірений належним чином і не є читабельним (т.1 а.с.15), не завірена належним чином світлокопія меморіального валютного ордеру від 30 вересня 2008 року (т.1 а.с.18).

Інші докази у підтвердження розміру заборгованості, її складових і порядку її нарахування у справі відсутні, отже надані Банком розрахунки заборгованості (їх складових) не підтверджені належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами. Надані суду не завірені світлокопії вимог Банку про дострокове повернення заборгованості (т.1 а.с.20-23) також не можуть бути враховані при вирішенні цього спору, так як факт їх отримання відповідачам заперечується, а у справу не надано доказів, які б підтверджували факт їх вручення відповідачам.

На виконання приписів ст.12, ст.13 ЦПК України задля забезпечення реалізації учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав судом апеляційної інстанції 10 грудня 2018 року постановлено ухвалу (т.2 а.с.73-76), якою правонаступнику позивача ОСОБА_3 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа №408/8040/12, провадження №14-145цс18) роз'яснено, яка істотна обставина підлягає доказуванню у такому спорі та запропоновано надати суду відповідні докази. Копія ухвали суду апеляційної інстанції отримана ОСОБА_3 17 грудня 2018 року (т.2 а.с.95), проте за станом на час ухвалення рішення по суті спору - 14 січня 2019 року, від правонаступника позивача у справі до суду жодних документів не надходило.

Наявні у справі світлокопії документів позбавляють суд апеляційної інстанції самостійно правильно розрахувати розмір заборгованості, її складові, які підлягають стягненню з поручителя ОСОБА_2 з урахуванням встановлених фактичних обставин та норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Обставини, передбачені ч.2 ст.13, ч.4, ч.7 ст.81 ЦПК України, відсутні, отже апеляційний суд виходить з того, що правонаступник позивача ОСОБА_3 на власний розсуд розпорядився своїм процесуальним правом на подання доказів та не довів у встановленому процесуальним законом порядку розмір заборгованості, який підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_2

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог до ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 лютого 2013 року у частині задоволених позовних вимог відносно ОСОБА_2 скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення.

ПАТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ОСОБА_3, відмовити за недоведеністю у задоволенні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №612А-65 від 30 вересня 2008 року.

В іншій частині заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07 лютого 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.01.2019 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді В.П. Пікуль

В.М.Триголов