РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/3435/17

Провадження № 22-ц/4815/8/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 22 квітня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

з участю представників сторін адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до Рівненського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_7. ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 02.03.2010 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданого ОСОБА_7. виготовленого на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розробленої ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", як такого, що виданий з порушенням вимог Закону України "Про землеустрій" та Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено повністю: визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 02.03.2010 року, виданий щодо земельної ділянки площею 0,0930 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, виготовлений на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», як такий, що виданий з порушенням вимог Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про Державний земельний кадастр», власники земельної ділянки - ОСОБА_7, ОСОБА_4. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 вважає, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що порушенням норм процесуального права полягає в тому, що до участі в справі не залучено ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", яким допущено помилки при розробці технічної документації, що стали підставою для видачі державного акта на землю.

Вважає неправильним висновок суду першої інстанції зроблений в мотивувальній частині рішення, а саме: посилання суду на рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.12.2013 року, яким позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах їх земельної ділянки перебуває частина іншої земельної ділянки, оскільки в судовому засіданні не досліджено і не встановлено, що накладання суміжних земельних ділянок спричинено саме земельною ділянкою відповідачів, а не земельною ділянкою позивачів. Тобто, не встановлено, яка саме земельна ділянка на яку накладається, адже фактичні розміри земельних ділянок, їх площа та відповідність проектній документації не досліджувалися.

Також вважає помилковим висновок суду про те, що технічні помилки Державного акта полягають у визначенні фактичних меж земельної ділянки відповідачів, оскільки позначена у цьому документі земельна ділянка не відповідає фактичним межам в натурі (на місцевості). В рішенні суду відсутні посилання на встановлення такого факту на підставі документальних доказів чи висновків спеціалістів, а лише взято до уваги визнання представником ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» позовних вимог та його пояснення про наявність виявленої помилки в технічній документації. Однак, ні в такому рішенні суду ні в поясненнях представника державного підприємства не має посилань на те, які ж саме допущені помилки і до яких наслідків вони могли б призвести.

Вказує, що припущення суду про невірне зазначення конфігурації земельної ділянки могло б бути підтверджене визначенням фактичних меж на місцевості, однак таке визначення не проводилося.

Поза увагою суду залишилися заперечення представника відповідача про те, що для виправлення помилок в технічній документації передбачено спеціальний порядок, закріплений ст. 37 ЗУ «Про державний земельний кадастр», а позивачі не зверталися до відповідачів з пропозицією спільно звернутися з заявою для виправлення таких помилок, що для встановлення правильності або не правильності конфігурації земельної ділянки необхідно визначити її межі в натурі на місцевості і порівняти виміряну площу з площею, яка зазначена в державному акті.

Також звертає увагу, що в свідоцтві на забудову садиби у в сільських населених пунктах Української РСР рішенням виконкому Рівненської районної ради ОСОБА_7 виділялася земельна ділянка площею 0,12 га, а фактично Оржівська сільська рада передала в безоплатне користування 0,0930 га. Скасування державного акту без визначення меж земельних ділянок в натурі призведе до подальшого зменшення розміру їх земельної ділянки і порушення прав.

За наведених підстав, просив скасувати повністю рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12.04.2018 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважають, що суд першої інстанції повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов до висновків, які відповідають обставинам справи та дотримався норм матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Натомість апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, оскільки її доводи зводяться до переоцінки безспірних матеріалів справи та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, а відтак вона не підлягає до задоволення.

Зазначає про те, що представником відповідача в апеляційній скарзі не зазначено підстав залучення ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" як третьої особи та не вказано які саме права чи обов'язки можуть вплинути, припинитись або змінитись для них внаслідок прийняття рішення судом першої інстанції.

Вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що відсутні будь-які нерозглянуті питання щодо ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" так як останнє жодним чином не заперечує той факт, що ним було допущено помилку при розробці технічної документації.

Покликаючись на викладені обставини, просили у задоволенні апеляційної скарги на рішення Костопільського районного суду від 12.04.2018 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовити.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_5 є власником 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 а позивач ОСОБА_6 - відповідно 7/8 частин цього ж будинку.

У технічному паспорті на будинок є перелік споруд. Земельна ділянка, на якій розміщено житловий будинок з господарськими будівлями позивачів перебуває у їх користуванні майже 30 років, а у грудні 1997 року ця земельна ділянка передана їм у власність (згідно до рішення Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 24 грудня 1997 року № 141).

Земельна ділянка позивачів межує із земельною ділянкою відповідачів, які проживають за адресою: АДРЕСА_2

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 28.12.2009 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0930 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2

За умовами договору дарування земельної ділянки від 01.06.2012 року, ОСОБА_7 подарувала своєму синові ОСОБА_4 78/100 часток вказаної земельної ділянки. В Державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом зроблено відповідну відмітку, і зареєстровано в Поземельній книзі.

Бажаючи приватизувати свою земельну ділянку, позивачі звернулися до ПП "Рівненська земельна компанія" і було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Проте, Рішенням № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.12.2013 року, позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах їх земельної ділянки перебуває частина іншої земельної ділянки - відповідачів.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року у справі №570/1610/15-ц, визнано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_4, розробленої ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» такою, що не відповідає вимогам Закону України "Про землеустрій" та Закону України "Про державний земельний кадастр" через наявність у ній помилок. Рішення суду відповідачами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановленим є той факт, що технічна документація відповідачів щодо оформлення Державного акта на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 має помилки щодо визначення фактичних меж земельної ділянки відповідачів.

На підставі зазначеної документації відповідачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, який не відповідає вимогам законодавства. Так, позначена у цьому документі земельна ділянка не відповідає фактичним межам в натурі (на місцевості).

Адже, за цими документами відповідачів, на частину земельної ділянки позивачів накладається частина земельної ділянки відповідачів.

Це, у свою чергу, позбавляє позивачів реалізувати своє право на реєстрацію у визначеному порядку за ними переданої їм безоплатно у власність земельної ділянки.

При розгляді відомостей з Державного земельного кадастру, Державним кадастровим реєстратором встановлено, і це було підтверджено в ході розгляду справи, що технічна документація у формі електронного документа із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, розробленої ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою ", не відповідає достовірності даним Державного земельного кадастру.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Тобто у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Виправити помилки у технічній документації можливо за заявою тієї особи, на чиє ім'я були виготовлені відповідні документи; або за спільною заявою суміжних землевласників.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків