Провадження № 2/265/535/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 грудня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2018 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13 серпня 2016 року близько 17 години 15 хвилин у Бориспільському районі Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «MAN 18220» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілю марки «DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у складі автопоїзду із напівпричепом марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Керування транспортним засобом «MAN 18220» здійснював ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Керування транспортним засобом «DAF 95ХF 430» із напівпричепом марки «SCHMITZ S» здійснював ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Власником автомобілю марки «DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 є позивач по справі ОСОБА_1 . За наслідком ДТП водій автомобілю «DAF 95ХF 430» із напівпричепом марки «SCHMITZ S» ОСОБА_3 загинув на місці, транспортні засоби зазнали значних ушкоджень, чим йому, ОСОБА_1 , була завдана матеріальна шкода. Зазначена ДТП сталась з вини водія автомобіля MAN 18220» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Вказана особа була притягнута до кримінальної відповідальності за скоєне ДТП за ч. 2 ст. 286 КК України вироком Бориспільського районного суду Київської області від 19 березня 2018 року по кримінальній справі № 359/1925/17, який було змінено вироком Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року. Таким чином, вина ОСОБА_2 у скоєному ДТП доведена повністю. А тому і матеріальна шкода, завдана позивачу шляхом пошкодження транспортних засобів сталася з вини ОСОБА_2 . З метою визначення розміру завданої матеріальної шкоди було проведено дві судово-товарознавчі експертизи, за результатами яких експертом підготовлені висновки. Згідно висновку № 873/27-16 експертного авто товарознавчого дослідження від 17.11.2016 року, ринкова вартість автомобіля «DAF 95ХF 430» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату пошкодження 13.08.2016 року становить 342 439, 63 гривень, отже вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяна власнику автомобіля «DAF 95ХF 430» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 342 439, 63 гривень внаслідок його пошкодження. Згідно висновку № 874/27-16 експертного дослідження від 17.11.2016 року, ринкова вартість напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату його пошкодження 13.08.2016 року становить 143 078, 85 гривень, таким чином вартість матеріального збитку, заподіяного власнику напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 143 078, 85 гривень. Таким чином, матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП разом складає 485 518, 48 гривень (342 439,63 гривень + 143 078, 85 гривень).

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь в якості компенсації матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортних засобів грошову суму у розмірі 485 518 гривень 48 копійок.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не не з`явилися, подавши до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, справу просили розглянути за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився за невідомих суду причин, відзиву на позовну заяву до суду не подав, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток та опублікування оголошення про виклики до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 серпня 2016 року близько 17 години 15 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN 18220» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автодороги сполучення «Північно-Східний об`їзд міста Києва» в смузі для руху в бік м. Бориспіль, що на території Бориспільського району Київської області, в районі перехрестя із другорядною дорогою, яка веде до с. Дударків Бориспільського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3б, 2.3 д ПДР України, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не належним чином зреагував на дорожню обстановку, яка склалася під час руху та в порушення підпункту 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись, що це буде безпечним, перетнув вузьку суцільну лінію1.1 дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у складі автопоїзду із напівпричепом марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Власником транспортного засобу «DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричепу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 є позивач у справі ОСОБА_1 .

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди належні позивачу транспортний засіб «DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричеп марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 зазнали механічних пошкоджень, а позивач відповідно матеріального збитку.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року у справі № 359/1925/17, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року, вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року у справі № 359/1925/17 було змінено, та ОСОБА_2 призначено покарання за ст.. 286 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зазначений вирок є підставою звільнення від доказування, оскільки обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку № 873/27-16 експертного авто товарознавчого дослідження від 17.11.2016 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_5 ринкова вартість автомобіля «DAF 95ХF 430» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату пошкодження 13.08.2016 року становить 342 439, 63 гривень, отже вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяна власнику автомобіля «DAF 95ХF 430» реєстраційний номер НОМЕР_2 на таду його пошкодження становить 342 439, 63 гривень.

Згідно висновку № 874/27-16 експертного дослідження від 17.11.2016 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату його пошкодження 13.08.2016 року становить 143 078, 85 гривень, таким чином вартість матеріального збитку, заподіяного власнику напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 143 078, 85 гривень на дату його пошкодження. .

Так, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 та п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана в наслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне суму спричиненої матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобілю марки «DAF 95ХF 430», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричипу марки «SCHMITZ S», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 позивача ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 485 518, 48 гривень (342 439,63 гривень + 143 078, 85 гривень).

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу питання щодо права позивача, як особи, яка зазнала збитків від дорожньо-транспортної пригоди, вибирати сторону з якій він бажає стягнути кошти на відшкодування понесеної матеріальної шкоди, з винної особи або зі страхової компанії.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про судові витрати, та враховуючи результати розгляду справи, суд вважає за необхідне на підставі 141 ЦПК України, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4 855 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 18 копійок, що становить 1% від ціни позову.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 12, 13, 133, 137,141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспортних засобів внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 485 518 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 4 855 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 18 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою:% АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: Тернопільська область, Борщівський район, село Турильче, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2019 року.

Суддя: