Справа № 139/1248/18
Провадження № 22-ц/801/1451/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 рокуСправа № 139/1248/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Шевчук К. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Приватне підприємство «Бонас» с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Бонас» с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької обалсті на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. у смт. Муровані Курилівці, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в:

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Бонас» с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області (надалі - ПП «Бонас») про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Обґрунтовуючи позов, зазначив що 12 травня 2011 року між його покійною матір`ю ОСОБА_2 та відповідачем ПП «Бонас» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2, 0808 га, кадастровий номер :02:001:0250 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 15 років. 20 травня 2011 року між цими ж самими сторонами, на той же строк, укладений договір оренди ще однієї земельної ділянки площею 1, 9706 га, кадастровий номер :02:001:0249 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані земельні ділянки належали ОСОБА_2 на праві власності на підставі державних актів на землю серії ЯД № 364478 від 15 червня 2007 року та серії ЯА № 815710 від 19 жовтня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач в установленому порядку успадкував вказані земельні ділянки, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2016 року № 1738 та № 1740. Позивач стверджує, що з 2016 по 2018 роки орендар не виплачував йому, як орендодавцю, оренду плату за користування земельними ділянками, тому, посилаючись на систематичну несплату орендної плати, на підставі пункту «д» частини першої статті 141 Закону України «Про оренду землі», просив суд розірвати укладені з ПП «Бонас» договори оренди земельних ділянок.

Рішенням Мурованокуриловецького району Вінницької області від 08 травня 2019 року позов задоволено:

- розірвано Договір оренди землі від 12 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Бонас» с. Морозівка в особі ОСОБА_3 , який зареєстровано у відділі Держкомзему у Мурованокурловецькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 жовтня 2011 року за № 00210,

- розірвано Договір оренди землі від 20 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та приватним підприємством «Бонас» с. Морозівка в особі ОСОБА_3 , який зареєстровано у відділі Держкомзему у Мурованокурловецькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 жовтня 2011 року за № 00141,

- вирішено питання про стягнення з ПП «Бонас» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1 409 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлено факт систематичної несплати орендарем орендної плати, так як ПП «Бонас» с. Морозівка не виплатило ОСОБА_1 орендну плату за три останні роки. Крім того, визнано доведеним факт, що ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб (ч. 3 ст. 148?1 ЗК України) повідомив орендаря ПП «Бонас» с. Морозівка про набуття ним права власності на спірні земельні.

З таким рішенням не погодився відповідач ПП «Бонас», 05 червня 2019 року подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не виконав належним чином свій обов`язок передбачений ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, не направив рекомендованим листом або не вручив особисто під розписку користувачу земельної ділянки повідомлення про набуття ним права власності на спірні земельні ділянки, що позбавило ПП «Бонас» вчасно виплачувати орендну плату спадкоємцям покійної ОСОБА_2 А датоване 28 квітня 2017 року повідомлення (а. с. 59) не може бути доказом виконання позивачем вимог ст. 148?1 ЗК України, через направлення його з порушенням строку, через відсутність відомостей про місце проживання нового власника, його поштової адреси та платіжних реквізитів для перерахування орендної плати. Стверджує, що внесення боржником коштів у депозит нотаріуса є його правом, а не обов`язком, та що орендар умисно ухилявся від отримання орендної плати, оскільки жодного разу не скористався своїм правом вимоги від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а в судовому засіданні взагалі відмовився від її отримання.

ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу ПП «Бонас» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на те, що про факт наявності спадкових прав ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки відповідачу було відомо ще у 2016 році у процесі розгляду справи № 139/310/16-ц. Доводи апеляційної скарги вважає формальними та безпідставними, вказує, що відповідач мав можливість виплатити орендну плату як в натуральній, так і в грошовій формах, шляхом поштового переказу грошових коштів та шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса якщо не знав куди відправляти кошти на виконання договірних зобов`язань.

В судовому засіданні представник ПП «Бонас» адвокат Країло С. В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Спесивцев В. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_2 на підставі державних актів на землю серії ЯА № 815710 від 19 жовтня 2005 року та серії ЯД № 364478 від 15 червня 2007 року була власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, відповідно, 2,0808 га (кадастровий номер :02:001:0250 ) та 1,9706 га (кадастровий номер :02:001:0249 ), які розташовані на території Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 11, 20).

Відповідно до договорів оренди землі від 12 та 20 травня 2011 року (а.с. 12-13, 21-22) вказані земельні ділянки з 21 жовтня 2011 року (зворот а.с. 13 і 22) перебувають в оренді ПП «Бонас» с. Морозівка строком на п`ятнадцять років (п. 8 Договорів).

Пунктом 9 Договорів оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 659, 60 грн з урахуванням індексу інфляції - 3, 2.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 10 серпня та 10 листопада після збору урожаю.

Пунктом 12 Договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

З моменту підписання договору земельна ділянка обробляється орендарем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 14 грудня 2016 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, зареєстрованих у реєстрі за № № 1740 та 1736 (а.с. 18, 27), позивач є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0250 та :02:001:0249 , які належали ОСОБА_2 (а.с. 19, 28).

Спір між сторонами виникли з приводу наявності чи відсутності істотного порушення орендарем договору, зокрема, щодо систематичної несплати орендарем орендної плати за період з 2016 року по 2018 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 р. № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

В пункті 40 Договорів сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (п. 42 Договорів оренди земельних ділянок).

В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передані в оренду відповідачу за Договорами земельні ділянки, ОСОБА_1 набув, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

Відповідач підтвердив той факт що орендна плата ОСОБА_1 з 2016 року до 2018 року не виплачувалася, посилаючись на те, що позивач не виконав свій обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, та належним чином не повідомив орендаря про набуття ним права власності на земельні ділянки.

Згідно ч.3 ст.148-1 ЗК особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом 1 місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням кадастрового номера ,місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я ,по - батькові нового власника; платіжних реквізитів. Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому під розписку.

Відповідно до ст.81ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. .

Отже, роблячи висновки про те, що відповідач міг дізнатися про те, що право на земельні ділянки перейшли до позивача в порядку спадкування, так як в суді слухалась справа про визнання недійсним договорів оренди землі в 2016 році, а також зазначивши що позивач в 2017 році надіслав повідомлення відповідачеві (а.с. 59), суд першої інстанції вдався до припущення та не звернув увагу, що позивач повинен був довести дотримання ним вимог ч.3 ст.148-1 ЗК України належними, допустимими і достатніми доказами.

Згідно ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення .Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ,а згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.3 ст.148 ЦК України належними ,допустимими та достатніми доказами повідомлення орендаря у встановленому законом порядку є докази направлення такого повідомлення із необхідними даними рекомендованим листом з повідомленням про вручення або розписка орендаря про отримання такого повідомлення від орендодавця.

Апеляційний суд наголошує, що ч.3 ст. 148-1 Земельного Кодексу України закріплює обов`язок нового власника повідомити користувачів земельної ділянки про зміну власника, тому посилання суду першої інстанції на те, що відповідач міг дізнатися про нового власника раніше є нічим іншим як перекладанням обов`язку, закріпленого в ч.3 ст. 148-1 ЗК на користувача земельної ділянки. Невірно суд першої інстанції розцінив і Повідомлення, надіслане ОСОБА_1 28.04.20-17 року (а.с.59) як повідомлення в порядку ч.3 ст. 148-1 ЗК України, оскільки, як вбачається з його змісту, ОСОБА_1 не повідомляв про зміну власника з зазначенням необхідних реквізитів, передбачених в ч. 3 ст. 148-1 ЗК України (зокрема платіжних реквізитів чи зазначення іншого способу перерахування орендної плати), а лише вимагав від орендаря земельних ділянок негайного розірвання договорів оренди в зв`язку з тим, що він як новий власник не бажає мати орендні відносини із ПП «Бонас». Як вбачається зі змісту пояснень, даних суду позивачем, він не бажає отримувати орендну плату так як не бажає продовжувати орендні відносини з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. За ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Суду не надані належні та допустимі докази того, що відповідачу після 14.12.2016 року (отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом позивачем) були надані докази переходу до нового кредитора права вимоги у вищевказаних зобов`язаннях. Суду також не надані докази того, що відповідачу були надані оригінали документів або належним чином завірені копії документів, які підтверджують перехід до нового кредитора права вимоги у відповідних зобов`язаннях. Цього факту не заперечував позивач ОСОБА_1 .

При таких обставинах апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про дострокове розірвання договорів оренди. Також слід наголосити, що, вказуючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати, позивач тим не менше не довів дотримання ним в передбаченому законом порядку обов`язку повідомлення останнього про набуття права власності як підставу для нарахування і виплати орендної плати, натомість підтвердженою є та обставина, що позивач не бажає виконувати обов`язки як спадкоємець по договорах оренди, укладених спадкодавцем, не зважаючи на те, що це є його прямим обов`язком, закріпленим законодавчо та умисно не отримує орендну плату, тоді як до нього як спадкоємця перейшли не лише права, але й обов`язки спадкодавця ( ст. 1218 К України) і одного його бажання не продовжувати орендні відносини без достатніх на те правових підстав, - недостатньо.

Згідно ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Оскільки позивач ( новий кредитор) не вчинив дій, до вчинення яких товариство (боржник) не могло виконати свій обов`язок, а обов`язок орендаря виплатити орендну плату нерозривно пов`язаний з наявністю інформації про зміну орендодавця, в справі що розглядається мало місце прострочення кредитора, а тому виконання зобов`язання боржником відстрочене на час прострочки і не може вважатись порушеним останнім. Тому доводи апеляційної скарги щодо зазначеного заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування до даних правовідносин ст.537 ЦК України в частині можливості виконання боржником зобов`язання шляхом внесенням боржником коштів у депозит нотаріуса , також є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку ; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Зокрема, смерть кредитора не можна вважати відсутністю кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання, оскільки кредитор зі смертю втратив цивільну правоздатність, а тому виконання зобов`язання на його ім`я боржником виключається .Щодо внесення коштів в депозит нотаріуса на ім`я позивачки, як нового кредитора, то слід наголосити на тому, що внесення коштів на депозит є правом, а не обов`язком боржника, а відтак неперерахування орендної плати на депозит нотаріуса не може розцінюватися як порушення обов`язку орендаря виплатити орендну плату.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність порушення відповідачем обов`язку виплачувати орендну плату спадкоємцю орендодавця.

За таких обставин колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги щодо вказаного є обґрунтованими, а суд невірно встановив обставини справи, давши невірну оцінку доказам, допустив невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи ,а тому дійшов безпідставного висновку про наявність істотного порушення орендарем договору оренди у вигляді систематичної несплати орендної плати як підстави задоволення позовних вимог .

Відповідно до ст.376ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки не доведено істотне порушення договору оренди орендарем, а суд постановив рішення з недотриманням норм матеріального та процесуального права, рішення суду залишатись в силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення -про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про дострокове розірвання договору та повернення земельної ділянки.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, то понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги в сумі 2 114 грн(квитанція на а.с.164) слід стягнути з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бонас» с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області задовольнити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 року скасувати та постановити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бонас» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного підприємства «Бонас» () 2 114 гривень понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. В. Ковальчук

підпис Т . Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 02 вересня 2019 року