Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 752/15929/14-ц

провадження № 61-266 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 168 576,34 доларів США, що є еквівалентом 3 562 637,58 грн; заборгованість за процентами 133 292,62 доларів США, що є еквівалентом 2 816 962,91 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 25 851,76 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 880 347,14 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 170 000 доларів США зі сплатою 13,80% річних, строком повернення до 01 жовтня 2029 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 було передано в заставу ПАТ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 75,40 кв. м. Своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними позовними вимогами, а тому правових підстав для їх задоволення немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту на загальну суму 182 120 доларів США, що станом на 26 травня 2015 року еквівалентно 3 848 914,88 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 168 576,34 доларів США, що є еквівалентом 3 562 637,58 грн; сума заборгованості за відсотками - 13 543,66 доларів США, що є еквівалентом 286 277,31 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки вимога банку про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом позичальником виконана не була, а сплата відповідачем в період з жовтня 2009 року по 10 січня 2013 року відсотків по кредиту переривала позовну давність, то звернення до суду з позовом у вересні 2014 року відбулось в межах трирічного строку позовної давності після її останнього переривання 10 січня 2013 року.При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки банк на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, стягненню підлягає заборгованість за період з 28 жовтня 2008 року по 12 жовтня 2009 року.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

В січні 2019 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги від обох сторін у справі.

ПАТ «УкрСиббанк» у своїй касаційній скарзі просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого суду - залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано цивільну справу №752/15929/14 з Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційних скарг

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що апеляційним судом було неправильно визначено початок перебігу строку позовної давності, та помилково вказано на переривання перебігу позовної давності, оскільки висновком експерта підтверджено, що заявниця після 7 вересня 2009 року не вносила сум на погашення заборгованості.

ПАТ «УкрСиббанк» свою касаційну скаргу мотивує тим, що звернення з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитом є наслідком невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, та не означає, що зобов'язання перестає існувати, а тому, на його думку, усі платежі, які виникли після направлення такої вимоги підлягають нарахуванню та стягненню.

Доводи інших учасників справи

ПАТ «УкрСиббанк» надав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якій заперечує проти її задоволення та вказує на те, що висновок апеляційного суду про те, що строк позовної давності переривався внесенням платежів на погашення заборгованості є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_1 відзив на касаційну скаргу банку не подавала.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили таке.

30 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 170000 доларів США на строк до 1 жовтня 2029 року зі сплатою 13,8 % річних.

10 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 30 вересня 2008 року, згідно з якою строк повернення кредиту в повному обсязі установлено до 01 жовтня 2038 року.

10 вересня 2009 року відповідач отримала вимогу позивача №135-36/11 від 7 вересня 2009 року, в якій банк зазначив, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги банк вважає термін повернення кредиту за кредитним договором таким, що настав та вимагає дострокового виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №1 від 10 квітня 2009 року, а саме сплатити позивачу заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів та пені, які станом на 07 вересня 2009 року складають: прострочена заборгованість - 7905 доларів США; залишок по основному боргу -168576 доларів США, та які підлягають уточненню на дату фактичного повернення коштів.

ОСОБА_1 вимог, вказаних у вимозі не виконала, впродовж 31 дня не усунула порушення, заборгованість за кредитом не погасила.

12 листопада 2012 року банк звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за договором про надання споживчого кредиту №1 від 10 квітня 2009 року, який ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2013 року залишено без розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно достатті 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК Українипередбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно достатті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 7 вересня 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

У зв'язку з невиконанням вимоги від 7 вересня 2009 року банк звернувся у листопаді 2012 року до суду з відповідними вимогами до боржника.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 3 липня 2013 року позов залишено без розгляду.

Повторно банк звернувся до суду у вересні 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина третя статті 264 ЦК України).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати : визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, у кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року в справі 6-2170цс16, від 2 грудня 2015 року в справі №6-1707, від 5 липня 2017 року в справі №333/6301/15-ц та в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі №641/3152/16-ц.

Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, а саме сплата платежів після отримання вимоги банку, може вважатися такою дією, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо така дія вчинена самим боржником або з його згоди іншою особою останніх та за умови наявності доказів, що підтверджують факт такої сплати, та проведення такої сплати у межах позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний суд не встановив всіх фактичних обставин, не надав оцінки висновку судово-економічної експертизи, як доказу розміру заборгованості, та не перевірив доводів позивача та заперечень відповідача, щодо наявності чи відсутності факту переривання перебігу строку позовної давності, зокрема, не з'ясував ким саме були сплачені кошти у розрахунку боргу, якими доказами підтверджено сплату цих коштів боржником ОСОБА_1, які мають значення для правильного застосування статті 264 ЦК України щодо переривання строків позовної давності чи для застосування спливу позовної давності відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України з урахуванням поданої відповідачем заяви, зробленої ним до винесення рішення, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанцій дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності керуючись лише наданим банком розрахунком, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежів особисто ОСОБА_1, оскільки відповідач заперечувала вчинення таких дій.

Крім того, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами, а також інші платежі, передбачені, у тому числі статтею 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12-ц), підлягають стягненню з боржника, але лише у межах строку позовної давності.

Таким чином, для правильності проведених нарахувань банком платежів, які підлягають стягненню з боржника, необхідно встановити чи звернувся банк за стягнення платежів у межах позовної давності.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко