233 № 233/4176/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

представника позивача Різниченко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Костянтинівська міська рада Донецької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПрАТ «АПК-Інвест» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Костянтинівська міська рада, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 102-106) зазначив, що 01 квітня 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 01 квітня 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 165. Відповідно до укладеного договору в оренду позивачу строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га. З того часу та станом на день звернення з позовною заявою до суду позивачем виконуються умови договору - використовується земельна частка (пай) та сплачується на користь ОСОБА_2 орендна плата. 08 червня 2018 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстровано 27 квітня 2016 року Костянтинівською міською радою. Не зважаючи на те, що вказаний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на теперішній час припинено, є підстави визнання його недійсним, оскільки він суперечить вимогам діючого законодавства та порушує права позивача як орендаря, оскільки був укладений під час дії іншого договору оренди - від 01 квітня 2014 року. Відповідач ОСОБА_2 не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення їй земельної ділянки в натурі, чим порушила п.3.1 договору від 01 квітня 2014 року та вимоги діючого законодавства. Пунктом 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 договору оренди земельної частки (паю) передбачено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні положення стосовно переукладення договору, які носять імперативний характер, містяться і в абзаці 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Відповідач ОСОБА_2 протиправно вчинила односторонню відмову від взятого на себе зобов'язання з переукладання договору оренди, чим порушила законні інтереси позивача як орендаря земельної ділянки.

Позивач просить:

-визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

-визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, площею 3,898 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номерНОМЕР_2, площею 3,898 га) в запропонованій редакції.

В судовому засіданні представник позивача Різниченко О.О. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову (а.с. 102-106).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 74).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надавши заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що спірний договір оренди землі від 19 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, припинено шляхом його розірвання, у зв'язку з чим у теперішній час відсутній предмет спору у справі, провадження по якій, на його думку, підлягає закриттю (а.с. 70 -71).

Представник третьої особи - Костянтинівської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 66), при прийняті рішення поклася на розсуд суду.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнаня недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши позицію відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі та правовий висновок кандидата юридичних наук ОСОБА_5 (а.с.27-35), який носить консультативний характер, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 01 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_2 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років (а.с.8-11).

Строни узгодили розмір орендної плати - 4823 гривні 53 копійки та її виплату два рази на рік - у червні та грудні поточного року (а.с. 8).

Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.8-9).

Згідно позначки у договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 165 від 01 квітня 2014 року за підписом посадової особи ОСОБА_6, скріплено печаткою Білокузьминівської сільської ради (а.с.10), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

01 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «АПК-Інвест» було підписано акт приймання - передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 01 квітня 2014 року (а.с.12).

На підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_2 позивачем надано копії платіжних доручень від 29 вересня 2014 року № 90766 (а.с.14), від 27 січня 2015 року № 266 (а.с.15), від 27 серпня 2015 року № 6026 (а.с.16), від 20 січня 2016 року № 9967 (а.с.17), від 23 серпня 2016 року № 36366 (а.с.18), від 25 жовтня 2016 року № 42691 (а.с.19), від 19 січня 2017 року № 4051 (а.с.20), від 26 квітня 2017 року № 7914 (а.с.21), від 19 червня 2017 року № 2310 (а.с.22), від 24 жовтня 2017 року № 13003 (а.с.23), від 19 грудня 2017 року № 19624 (а.с.24), від 07 червня 2018 року № 15562 (а.с.25).

З довідки ПрАТ «АПК-Інвест» від 08 серпня 2018 року № 584 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га, яка була передана на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, станом на 08 серпня 2018 року обробляється товариством, на даній земельній ділянці засіяний соняшник (а.с.26).

Отже, позивачем виконуються обов'язки передбачені умовами договору оренди від 01 квітня 2014 року щодо використання земельної ділянки, нарахування та сплати орендної плати, яку відповідач ОСОБА_2 отримувала протягом 2014-2018 років, що останньою не оспорено.

Відповідно до розпорядження Голови Костянтинівської райдержадміністрації від 04 березня 2016 року № 52 (а.с.98-99), ОСОБА_2 надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 3,8980 га.

16 березня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га (а.с.13).

В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_2 не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі, що відповідачкою не спростовано.

19 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3, 898 га, у тому числі: ріллі - 3, 898 га, кадастровий номер НОМЕР_2, строком на 49 років (а.с. 73, 91-93).

Пунктом 14.1 цього договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а.с. 92 зворот).

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали акт прийому-передачі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 93).

Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру, право оренди на належну ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га 27 квітня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.13).

2 листопада 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали договір оренди землі від 27 квітня 2016 року, про що уклали додаткову угоду (а.с. 126) та склали акт приймання-передачі земельної ділянки від 02 листопада 2018 року (а.с.127).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 02 листопада 2018 року зареєстроване припинення права оренди ОСОБА_3 відносно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.73).

Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Аналогічні за змістом положення містить і укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 01 квітня 2014 року договір оренди земельної частки (паю), відповідно до п.2.3 якого у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №924/468/14 (а.с.36-38) після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладання відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених ст.31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно частини 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с.36-38), приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між позивачем по справі та ОСОБА_2 укладено строком на 20 років, суд дійшов висновку про те, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_2 16 березня 2016 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 і діяв станом на момент укладення договору оренди земельної ділянки між відповідачами по справі - 27 квітня 2016 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що протягом 2014-2018 років земельна ділянка перебувала та станом на теперішній час перебуває в користуванні ПрАТ «АПК-Інвест», яке протягом цього часу сплачувало орендну плату на користь відповідача ОСОБА_2

Договір оренди земельної частки (паю), укладений 01 квітня 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2, як вбачається з його змісту, був зареєстрований з дотриманням вимог і процедури, передбаченої на час вчинення цієї дії відповідно до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

Отже, укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право оренди за яким було зареєстровано 27 квітня 2016 року, у період дії іншого чинного договору оренди від 01 квітня 2014 року суперечить частині 1 ст. 95 ЗК України, ст.ст. 25, 27 Закону України «Про оренду землі» та порушує права позивача, як орендаря, які підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право оренди за яким зареєстровано 27 квітня 2016 року, підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі суд дійшов наступних висновків.

В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_2 не повідомила протягом п'яти робочих днів орендаря - ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення їй земельної ділянки на основі земельної частки (паю) та про реєстрацію за нею 16 березня 2016 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, що відповідачкою не оспорено.

Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 квітня 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін, що узгоджується з Перехідними положеннями Закону України «Про оренду землі», правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №924/468/14 (а.с.43-45), згідно якої після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню.

Суд вважає слушними доводи представника позивача - ПрАТ «АПК-Інвест» з приводу того, що під час укладення договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року ОСОБА_2, як то передбачено п.2.3 вказаного договору, висловила волевиявлення на переукладення договору оренди земельної частки на договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах, у випадку виділення їй земельної ділянки в натурі.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» про визнання договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року переукладеним на договір оренди земельної ділянки є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню - договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 слід визнати переукладеним на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав - з 16 березня 2016 року.

При цьому, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання переукладеним договору на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, то не вважає за доцільне наводити в судовому рішенні повний зміст договору, викладений в заяві про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.102-106), обмежившись лише зазначенням в якості предмету договору - земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,898 га; розміру орендної плати - 7229 грн 52 коп, визначеного відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати, встановленої в договорі оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, який складав 4823 грн 53 коп; та строку дії договору - 20 років, який обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 01 квітня 2014 року.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 19, 141, 264-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (ідентифікаційний код юридичної особи - 34626750, місцезнаходження за адресою: 85325, Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, 1-а) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3, (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3), третя особа - Костянтинівська міська рада Донецької області (, юридична адреса: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. О.Тихого, буд. 260), про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, - задовольнити.

Визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки кадастровий №НОМЕР_2, площею 3,898 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право оренди за яким зареєстровано 27.04.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською міською радою Донецької області та скасувати запис № 14340472 про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 на договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_211 площею 3,898 га на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) з дати реєстрації права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав - з 16 березня 2016 року, зазначивши

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 3,898 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка розміщена на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 3,898га;

- виклавши перший абзац п.2.2 договору - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку, починаючи з 16 березня 2016 року орендну плату (в розрахунку на одну ділянку) у розмірі 7229 грн. 52 коп. Орендна плата, визначена відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати, встановленої в договорі оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, яка складала 4823 грн 53коп»;

- виклавши перший абзац п.2.3: договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 01 квітня 2014 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 01 квітня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору по 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок з кожного.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 лютого 2019 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя