Справа № 755/5580/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Іщенко Г.М.,

представник відповідача - адвокат Власова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» еквівалент 1500 доларів США за Договором №4016 від 10 жовтня 2016 року, що становить 41925 гривень, що є предметом позову.

25 квітня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

31 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_2 , висловлюючи позицію по суті предмету спору відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, за відсутності доведення обставин припинення договірних відносин та виникнення у позивача права на отримання компенсації.

07 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

24 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу допустити процесуальне правонаступництво позивача по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР УКРАЇНА», у зв`язку зі зміною назви товариства.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України)

Представник позивача - адвокат Іщенко Г.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що 10 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна») та ОСОБА_1 укладено договір №16-2-4016, уклавши договір сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory. З метою забезпечення виконання зобов`язань сторонами передбачено у п. 2.2 Договору, що у випадку односторонньої відмови слухача від програми після 08 січня 2017 року або його відрахування за умовами договору, слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 1500 доларів США. Відповідач відмовився від участі в програмі в односторонньому порядку після 08 січня 2017 року, у зв`язку з чим має компенсувати позивачу погоджені в договорі й понесені ним витрати. Представник позивача наголосила, що зі свого боку позивачем забезпечено надання відповідачу усіх навчальних матеріалів (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали). Умовою досягнення згоди між сторонами та укладення договору про об`єднання зусиль є реалізація інноваційного освітнього проекту, в рамках якого відповідач погодився отримати можливість приймати участь у Програмі, однак згідно з відомостями системи обліку, востаннє відповідач знаходився в системі (фактично брав участь в програмі курсу) 26 грудня 2017 року, отже, відповідач відмовився від участі в програмі в односторонньому порядку після 08 січня 2017 року, будь-яких пояснень з боку відповідача на адресу позивача з поясненням причин пропуску й системного ігнорування та/або запитів для надання додаткової інформації курсу не надходило, в той же час програма курсу не передбачає заміщення слухача, який вибув на іншого, тому умовами договору передбачена компенсації за заподіянні позивачу збитки внаслідок односторонньої відмови від договору іншого учасника договірних відносин.

Відповідач та представник відповідача адвокат Власова О.О. в судовому засіданні просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та враховуючи наступні обставини, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в якості підстави для задоволення своїх позовних вимог позивач посилається на п. 2.2. Договору. Відповідно до п. 1.4.1.1. програма навчання розпочинається з 21.11.2016 року, тобто до цієї дати взагалі не відбувається жодних дій спрямованих на будь-яке навчання слухача, однак за п. 2.2. договору, слухач має можливість відмовитись від програми навчання без будь-яких зобов`язань тільки до 08 січня 2017 року, при цьому позивачем взагалі не проводилось будь-якого фактичного навчання на виконання умов договору, слухачам взагалі не надавалось будь-якого обладнання в особисте користування. Тому, на думку відповідача, вимоги про стягнення грошових коштів жодним чином не обґрунтовані та є такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, оцінивши наведені відповідачем обставини у відзиві на позов та долучені до нього докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Суд зазначає, що порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна») та ОСОБА_1 укладено Договір №16-2-4016, який в копії долучено до справи (а.с.-8)

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Договору сторони домовилися об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory.

UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати Слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішної реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим Договором. (п.1.2 Договору)

Слухач, укладаючи цей Договір, погоджується щодо особистої участі у Програмі та зобов`язаний співпрацювати з UNIT Factory щодо реалізації Програми у порядку та на умовах передбачених цим Договором. (п.1.3 Договору)

Договір діє до повного виконання, своїх зобов`язань Сторонами за цим Договором. (п.1.4 Договору)

Під Програмою Сторони розуміють наступне:

Навчальна частина: актуальний рейтинг та прогрес Слухача протягом всього курсу навчання описується за допомогою рівнів. Рівень - це сума усіх пунктів досвіду із 17 різних компетенцій. Отримані пункти нараховуються згідно оцінок, які Слухач отримує за виконання проектів. Поточний рівень Слухача відображається у внутрішній навчальній мережі UNIT Factory. Зв`язок між проектами утворює структуру у вигляді гілок. Досягнення Слухачем 16-гo рівня і завершення проекту «Final Іnternship» символізує закінчення програми навчання з отриманням сертифікату «42 Junior Degree». Досягнення Слухачем 21-го рівня і завершення проекту «Final Internship» символізує повне закінчення програми навчання з отриманням сертифікату «42 Senior Degree».

З 21.11.2016 року по 08.01.2017 року - необхідно досягти мінімум 1 рівня.

З 21.11.2016 року по 01.11.2017 року - необхідно досягти мінімум 7 рівня і завершити проект «С Exam - Beginner».

З 01.11.2017 року по 01.11.2018 року - необхідно досягти мінімум 14 рівня і завершити проект «First Internship».

З 01.11.2018 року по 01.11.2019 року - необхідно досягти мінімум 16 рівня і завершити проект «Final Internship» або досягти мінімум 18 рівня.

З 01.11.2019 року по 01.11.2020 року - необхідно досягти мінімум 21 рівня і завершити проект «Final Internship».

Практична частина: робота на території України (на будь-якому підприємстві на вибір Слухача, чи самозайнятою особою) протягом 3 (трьох) років після завершення навчальної частини Програми (підпункт 1.4.2 Договору).

Усі навчальні матеріали, що надає UNIT Factory Слухачу у процесі реалізації Програми (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали тощо), є інтелектуальною власністю UNIT Factory та вважаються конференційною інформацією. Слухач має право користуватися такими матеріалами виключно для цілей виконання цього Договору, при цьому майнові права інтелектуальної власності залишаються у UNIT Factory та/або їх правовласників. (п.1.5 Договору)

Сторони усвідомлюють, що Слухачу надається можливість приймати участь у Програмі у зв`язку з тим, що він готовий працювати на території України (на будь-якому підприємстві на власний вибір Слухача, чи самозайнятою особою) протягом 3 (трьох) років після завершення навчальної частини Програми (пункт 1.6 Договору).

Розділом 2 Договору передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від Слухача будь-яких платежів щодо Програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 08 січня 2017 року або його відрахування за умовами цього Договору, Слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 1500 доларів США. Компенсація сплачується одноразово і не залежить від часу участі Слухача у Програмі.

Сторони усвідомлюють, що компенсація передбачена п. 2.2. даного Договору застосовується виключно у зв`язку із тим, що безпідставна відмова Слухача від Програми після 08 січня 2017 року, позбавляє інших потенційних слухачів можливості взяти участь у Програмі.

Виходячи із загального обсягу прав на обов`язків сторін договору, які визначено у розділі 3 Договору), обумовлено, що UNIТ Factory: забезпечує доступ Слухача до приміщень UNIT Factorу за адресою: м .Київ, вул. Сімї Хохлових,8; програмного забезпечення, навчальних матеріалів UNIТ Factory тощо; забезпечує технічний супровід реалізації Програми; інформує Слухача про правила та вимоги щодо організації процесу реалізації Програми шляхом розміщення у навчальній внутрішній мережі UNIT Factory.

Слухач: бере участь в реалізації Програми; дотримується правил та вимог щодо організації процесу реалізації Програми; бере участь в обов`язкових тестуваннях та опитуваннях UNIT Factorу, що проводяться в рамках виконання цього Договору; усвідомлює, що на території UNIT Factorу здійснюється постійне відеоспостереження із тимчасовим записом та періодичні зйомки відео репортажів і погоджується на можливе використання відеозаписів за його участі.

За змістом Витягу з бази даних обліку учасників програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory від 03.01.2019 року про облік часу участі ОСОБА_1 в реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory, результатів співпраці, періодів знаходження в програмі: останній раз ОСОБА_1 був в системі - 26 грудня 2017 року. (а.с.23)

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

26 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» направило на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу щодо компенсації витрат відповідно до п.2.2 Договору №16-2-4016 від 10 жовтня 2016 року, в розмірі 1500 доларів США, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 , як слухача, від участі у програмі інноваційного освітнього проекту UNIT Factorу після 08 січня 2017 року. (а.с.47)

23 січня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» пропозицію щодо розірвання Договору №16-2-4016 від 10 жовтня 2016 року за згодою сторін без виплати будь-яких компенсацій. (а.с.49-50)

За договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положення частини 1 статті 904 ЦК застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили.

За договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактично понесені витрати. Звідси можна дійти висновку, що плата за саму діяльність виконавця замовником не вноситься. Фактичні витрати носять компенсаційний характер і, як правило, полягають в оплаті витрачуваних матеріальних ресурсів. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання (чи часткового виконання) укладеного договору і не виходили за межі розумних витрат, і які можна довести. Ніяких інших коштів замовник виконавцеві не сплачує. Тільки за такої умови може йтися про безоплатність договору про надання послуг.

На відносини, що випливають з цього виду договору, поширюються усі положення глави 63 ЦК, окрім тих, що торкаються ціни, строків та порядку оплати за договором.

Частина 2 статті 901 ЦК зазначає, що положення статей глави 63 ЦК можуть застосовуватися до усіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Це означає, що при відсутності спеціального законодавства відносини сторін, що випливають із зобов`язань про надання послуг, регулюються нормами глави 63 ЦК (види спеціальних законів наведені вище). Положення цієї глави поширюються і на такі види договорів, які взагалі не передбачені законодавством, але своїм предметом мають надання послуги, що полягає у вчиненні певної дії або здійсненні певної діяльності.

Положення про відшкодування фактично понесених витрат поширює на наступні випадки невиконання договору про надання безоплатних послуг: 1) невиконання зобов`язань за договором виникло з вини замовника; 2) невиконання зобов`язань за договором виникло внаслідок непереборної сили.

Таким чином, тільки вина виконавця позбавляє його права на отримання відшкодування понесених витрат при виконанні договору про надання безоплатних послуг. У першому випадку положення про відшкодування фактично понесених витрат набуває форми відповідальності. На правовідносини, що виникли, поширюються загальні положення про цивільно-правову відповідальність, яка настає за вину (ст. 614 ЦК). При цьому особа, яка порушила зобов`язання, доводить відсутність своєї вини. Ризик понесених витрат при невиконанні зобов`язання внаслідок непереборної сили несе замовник.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених Цивільним Кодексом України, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Зобов`язання може бути припинене як за взаємною згодою сторін, так і на вимогу однієї сторони. В останньому випадку мова йде про одностороннє розірвання договору, яке передбачає активні дії сторін. Розірвання договору також може відбуватися у формі односторонньої відмови, яка може настати в результаті порушення умов договору на підставах та в порядку, передбачених Цивільним Кодексом України, законом або домовленістю сторін. В останньому випадку мається на увазі одностороння відмова від договору при потребі, наслідком якої є розірвання договору. Сторони можуть скористатися наданим правом у будь-який час - як до початку виконання, так і під час надання послуги. Крім того, таке право на законних підставах може належати будь-якій із сторін.

Надання сторонам вказаного права пов`язане з особливостями послуги і може відбуватися у трьох випадках: коли підстави розірвання договору передбаченні Цивільним Кодексом України; коли підстави розірвання договору передбачені законом; за домовленістю сторін. Право на одностороннє розірвання допускається лише у випадках, прямо встановлених у договорі або в законі (ст. 598 ЦК).

Якщо сторони в договорі передбачили право сторін на односторонню відмову від виконання договору, то вони повинні погодити порядок та наслідки такої односторонньої відмови. У першу чергу ці питання пов`язані з відшкодуванням понесених сторонами витрат та збитків.

Право на одностороннє розірвання договору про надання послуг шляхом відмови від виконання надається не тільки замовнику, але й виконавцю. За загальним правилом за невиконання зобов`язання боржник повинен компенсувати збитки кредитору. Тому, якщо виконавець скористається правом на односторонню відмову від виконання договору, то він повинен повністю відшкодувати замовнику понесені збитки. Таким чином виконавець може в будь-який час за наявності підстав, встановлених у законі чи договорі, відмовитися від виконання, за умови відшкодування замовнику збитків.

При вирішенні даного спору, суд виходить з фактичних підстав позову, на яких гуртуються позовні вимоги позивача до відповідача, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, одним з таких юридичних фактів є договір як один із різновидів правочину (частина 2 статті 202 Цивільного кодексу України).

У випадку виникнення між сторонами договірних правовідносин визначальною в даному контексті є оцінка договору, який згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків.

Відтак у разі обґрунтування заявленого позову посиланням на договірні відносини сторін, розглядаючи спір, суд перш за все має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначається зміст спірних правовідносин та їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків сторін, моменту виникнення зобов`язання.

Визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання зобов`язань, їх відповідність умовам договором.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд вважає доведеним той факт, що між сторонами укладено один із різновидів договору про надання послуг, цей договір є безоплатний та не передбачає розрахунків між сторонами та спрямований на пошук та апробацію нових підходів до підготовки спеціалістів з метою розвитку напрямків сучасної освіти у сфері інноваційних технологій (підпункт 2.1 Договору).

Виходячи з предмету позову, позивачем пред`явлено вимоги про присудження до сплати відповідачу грошової компенсації у розмірі 1500 доларів США відповідно до підпункту 2.2 Договору №16-2-4016 від 10 жовтня 2016 року, підстава - «внаслідок односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 08 січня 2017 року або його відрахування за умовами цього Договору, що позбавило інших потенційних слухачів можливості взяти участь у Програмі».

Разом з тим, наявність шкоди передбачається як умова для надання позивачеві вибору компенсації замість збитків або доходу порушника. Компенсація існує як альтернативний спосіб відшкодування шкоди, якщо довести розмір збитків складно або неможливо.

Для стягнення шкоди позивач повинен довести факт порушення його прав відповідачем, розмір шкоди, якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Обґрунтовуючи підстави для виплати компенсації внаслідок односторонньої відмови відповідача від виконання умов договору, представник позивача посилається на наступне, що будучи ознайомленим зі змістом договору, відповідач підписав договір та приступив до його виконання, умови договору є чіткими, не мають характеру двозначності, умови за яких слухач матиме обов`язок сплатити компенсацію не приховані та в повній мірі доступні для розуміння, у зв`язку з невиконанням програми навчання в межах встановленого графіку, відповідач був відрахований з UNIT Factory , а його обліковий запис заблокований.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано суду Витяг з бази даних обліку учасників програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory від 03.01.2019 року про облік часу участі ОСОБА_1 в реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory, результатів співпраці, періодів знаходження в програмі, де зафіксовано, що останній раз ОСОБА_1 був в системі - 26 грудня 2017 року. (а.с.23)

Виходячи з правової природи укладеного між сторонами договору, який є безоплатним та не передбачає проведення розрахунків між сторонами договору за будь-які отриманні послуги (речі, блага інше), суд приходить до висновку, що в межах склавшись правовідносин позивач вимагає виплати з іншого учасника договірних відносин компенсації без доведення обставин заподіяння шкоди, тому в даному випадку відсутні підстави застосовувати презумпцію винного завдання шкоди та позивач має доводити умисел або необережність в діях порушника, в той же оцінюючи умови договору в частині визначення відповідальності сторін суд вважає, що спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише позивача, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов`язками сторін.

При укладенні безоплатного договору, позивачем не надано відповідачу належного розрахунку розміру компенсації у сумі еквівалентної 1500,00 доларів США, не наведено методики нарахування (визначення) саме такого грошового еквіваленту компенсації, яка є незміною та фактично передбачає компенсацію за неможливість іншим потенційним слухачам взяти учать у програмі, що безпосередньо передбачено у підпункті 2.3 Договору, однак обмежившись долученими до позову доказами представник позивача не надала суду підтвердження загальної кількості учасників програми, які обирались на конкурсній основі та враховуючи умови виконання програми навчання ( умовами договору не передбачено створення робочого місця з прив`язкою до місцевості, відвідування занять та оцінювання набутих знань (навичок, вмінь), передбачені договором, не доведено сам факт визначення граничної чисельності слухачів, критерії оцінки їх навичок, знань, інших чинників, які враховувались при відборі слухачів, та відповідно під час виконання програми навчання, оцінювання результатів отриманих знань (виконаних практичних завдань), в залежності від яких визначення керівником програми (іншою відповідальною особою) підстав для відрахування слухача.

За нормами цивільного процесуального законодавства, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, оскільки позивачем не наведено правових підстав для виплати за рахунок відповідача компенсації, не надано доказів, які мали свідчити про підстави припинення укладеного між сторонами договору, оскільки сам факт пред`явлення претензії про виплату компенсації не може розцінюватись судом як факт припинення договірних відносин та вжиття заходів цивільно-правового характеру за заподіяну шкоду, що в сукупності унеможливлює надати належну правову оцінку склавшимся відносинам та правомірності пред`явлення вимог щодо виплати грошової компенсації без встановлення факту заподіяння шкоди.

Згідно з встановленим ст.13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 11, 15, 202,509, 598, 614, 627, 628, 638, 901 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я