Справа № 355/689/16-ц
Провадження № 2/355/141/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Котенко Л.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника третьої особи Ілляш Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа : Служба у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про виселення.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № K3V0GK15005454, згідно умов якого останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 72,60 кв.м, житловою площею 22,70 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком. Після прийняття вказаного рішення банк направив до боржника письмову вимогу про добровільне виселення з житлового будинку, який є предметом іпотеки протягом тридцятиденного строку, яка виконана не була. В заявленому позові просить суд виселити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та /або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлений позов в повному обсязі та пояснила суду, що 13.02.2007 року сторони уклали кредитний договір , згідно якого позивач надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 51 600 доларів США для купівлі житлового будинку по АДРЕСА_1 13.02.2007 року сторони уклали іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку вказаний житловий будинок. Оскільки ОСОБА_3 несвоєчасно сплачував кредит в червня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який задоволено частково. Після звернення до суду з даним позовом, в порушення умов іпотечного договору відповідач ОСОБА_3 зареєстрував у вказаному будинку свою неповнолітню дочку ОСОБА_4. Вважає, що оскільки будинок, який передано в іпотеку, придбаний за надані кредитні кошти, то ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_4 повинні бути виселені з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений позов не визнав та пояснив суду, що сторони уклали кредитний договір , згідно якого він отримав 51 000 доларів США для купівлі житлового будинку по АДРЕСА_1 13 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку належний йому будинок. В 2013 році він разом з неповнолітньою ОСОБА_4 зареєстрував місце проживання в будинку АДРЕСА_1. Вважає, що згода позивача для такої реєстрації не потрібна. До 2013 року неповнолітня дитина була зареєстрована в м. Києві разом з матір'ю та ходила в дитячий садок в м. Києві. На даний час ОСОБА_5 ходить до школи в м. Києві. В спірному будинку сталась пожежа , тому він на даний час є непридатним для проживання. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Ілляш Ю.В. в судовому засіданні заявлений позов не визнала та пояснила суду, що виселення неповнолітньої ОСОБА_4 призведе до порушення її житлових прав. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі.

Судом встановлено, що заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа : Служба у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про виселення. Ухвалою Апеляційного суду Київської області 08.12.2016 року залишено без змін заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2016 року. Постановою Верховного суду від 18.12.2018 року заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області 08.12.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 51 600 доларів США для придбання житлового будинку на строк до 13 лютого 2027 року.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 13 лютого 2007 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 72,60 кв. м, житловою площею 22,70 кв. м, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Капишіною Н.М. за реєстровим № 286 та земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Капишіною Н. М. за реєстровим № 287.

ОСОБА_3 не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим банк звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року позов задоволено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2014 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 53 971,85 доларів США, що еквівалентно 466 343 гривень 77 копійок, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 72,60 кв. м, житловою площею 22,70 кв. м та земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Укладаючи спірний кредитний договір та договір іпотеки на умовах, які погоджені його сторонами, ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання належним чином виконувати умови кредитного договору із погашення кредитної заборгованості. Крім того, ОСОБА_3 погодився з тим, що порушення ним указаних кредитних зобов'язань буде підставою, зокрема, для звернення стягнення на переданий ним в іпотеку будинок, що призводить до інших наслідків, передбачених іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового будинку у строк, що не перевищує 30 днів з моменту отримання цієї вимоги на підставі та керуючись ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України. Однак, на даний час відповідачі добровільно не виселилися.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Встановивши, що в іпотеку банку відповідачем передано житловий будинок, придбаний за рахунок отриманих у кредит грошових коштів, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, не врахував викладеного вище та дійшов помилкового висновку про недотримання банком порядку повідомлення осіб про їх виселення з іпотечного майна.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом зазначеної норми права вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Згідно зі статтями 150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Оскільки статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.01.2019 року витребувано з Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області довідку про склад сім'ї та реєстрацію осіб у житловому будинку по АДРЕСА_1 із зазначенням всіх відомостей щодо проведення реєстрації.

На виконання вказаної ухвали до суду надійшла довідка виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 363 від 04.02.2019 року, згідно якого по АДРЕСА_1 зареєстрований 16.03.2013 року ОСОБА_3 та 16.07.2013 року його неповнолітня дочка ОСОБА_4. Отже, під час укладення договору іпотеки відповідачі не були зареєстровані у спірному будинку.

Судом також встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок та земельну ділянка під ним, що знаходяться по АДРЕСА_1 які були придбані ОСОБА_3 у власність за рахунок отриманих ним кредитних коштів.

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у червні 2013 року. Неповнолітня дочка ОСОБА_7 зареєстрована в будинку 16.07.2013 року, тобто після звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та в порушення умов договору іпотеки від 13.02.2007 року, а саме пункту 14 без письмової згоди іпотекодержателя (банку). Отже, неповнолітня дитини отримала право користування спірним житлом , шляхом недотримання відповідачем ОСОБА_3 погоджений сторонами порядок вселення осіб у предмет іпотеки. Суд вважає, що реєстрація неповнолітньої дитини в спірному будинку була спрямована лише на те, щоб уникнути реалізації майна, на яке звернуто стягнення. Відповідач ОСОБА_3 свідомо, здійснюючи реєстрацію місця проживання своєї дитини у придбаному житловому будинку за кошти, що були отримані на підставі кредитного договору, виконання умов якого забезпечувалося передачею цього нерухомого майна в іпотеку банку, не міг не розуміти можливих негативних наслідків, що настають у результаті невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов'язань, взятих за кредитним договором, у тому числі й у спосіб задоволення вимог банку (іпотекодержателя) із вартості предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на житловий будинок, враховуючи також положення статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору.

Крім того, в судовому засіданні із пояснень відповідача ОСОБА_3 встановлено, що він та його неповнолітня дочка ОСОБА_4 у спірному будинку не проживають, оскільки він є непридатним для проживання після пожежі в ньому. Малолітня дитина ОСОБА_4 до реєстрації у спірному будинку та після такої реєстрації проживає весь час в м. Києві, ходила до дитячого садка у м. Києві та на даний час ходить до школи в м. Києві. Неповнолітня ОСОБА_7 фактично в будинку по АДРЕСА_1 не проживала, має постійне місце проживання в м. Києві, а тому її виселення не призведе до порушення її законних прав як неповнолітньої дитини.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з житлового будинку (предмет іпотеки) , розташованому по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачем АТ КБ «Приватбанк» при подачі позову до ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа : Служба у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про виселення сплачений судовий збір в сумі 1378 гривень 00 копійок, а позов підлягає до задоволення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

-копію рішення Апеляційного суду Київської області від 17.02.2014 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову;

-довідкою виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 363 від 04.02.2019 року, згідно якого по АДРЕСА_1 зареєстрований 16.03.2013 року ОСОБА_3 та 16.07.2013 року його неповнолітня дочка ОСОБА_4.

-копію кредитного договору, укладеного 13.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3В, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 51 600 доларів США для придбання житлового будинку на строк до 13 лютого 2027 року;

-копією договору іпотеки, укладеного 13 лютого 2007 року між банком і ОСОБА_3 , за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1, посвідченого 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Капишіною Н.М. за реєстровим № 286 та земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Капишіною Н. М. за реєстровим № 287;

-копією паспорта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1

-іншими матеріалами справи.

За даних обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 527 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані по АДРЕСА_1 з житлового будинку (предмет іпотеки) , розташованому по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер 001766628 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, МФО 305299, ) сплачений судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 01.04.2019.

Суддя Баришівського

районного суду О. Л. Литвиненко