Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 354/693/17-ц

провадження № 61-48153св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача- ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П.,

від 07 листопада 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Мелінишин Г. П.,

від 16 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року ОСОБА_3звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2005 року вона обвінчалась з ОСОБА_4 та з цього часу вони почали проживати однією сім'єю, вести спільний побут, планувати спільне сімейне життя. Через два роки після вінчання та спільного проживання 30 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_4. Вказувала на те, що факт спільного проживання у спірний період також підтверджується публікаціями у журналі «VIVA»

від 30 вересня 2004 року № 2 та від 15 червня 2006 року

№ 12, в яких розповідається про них як про сімейну пару. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі

№ 757/14182/15-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку поділити придбані ними під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу за договорами купівлі-продажу від 18 лютого 2006 року № 551,

№ 556, № 561 та № 566 земельні ділянки, загальною площею 0,1500 га, 0,2000 га, 0,2000 га та 0,1500 га у с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», позивач просила суд встановити факт їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року, виділити їй в особисту приватну власність земельні ділянки площею 0,2000 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 05 червня 2006 року та площею 0,1500 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 червня

2006 року, а інші дві земельні ділянки залишити у власності відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, у складі судді Іванова А. П., від 15 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року до 30 серпня 2007 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4: земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради

Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради

Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради

Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Поділено спільне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, придбане у період проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року до 30 серпня 2007 року. Визнано за ОСОБА_3 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за ОСОБА_4 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку

площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 18 травня 2005 року до 30 серпня 2007 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що підтверджується фактом вінчання сторін, реєстрацією позивача у квартирі відповідача з 09 березня 2006 року, довідкою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва про спільне проживання, публікаціями у журналі «VIVA» та інтернет-виданнях про їх спільне проживання та копією позовної заяви ОСОБА_4 про поділ майна, де він зазначав про спільне проживання та придбання 18 липня 2007 року земельної ділянки у с. Жовтневе Бориспільського району. Спірні земельні ділянки придбані відповідачем 18 лютого 2006 року у період фактичного проживання сторін однією сім'єю, а тому належать сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу у порядку, передбаченому нормами СК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову

ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що періодичне спільне проживання сторін не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розумінні

статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї, враховуючи те, що судом встановлено, що у період 2005-2006 років ОСОБА_4 брав участь у ЛізіЧемпіонів УЄФА, більшість матчів у якій проходили за межами України. Крім того, ОСОБА_4 надав докази на підтвердження його доходів до моменту придбання спірних земельних ділянок, а позивач не надала доказів на підтвердження придбання спірного майна внаслідок спільної праці та під час проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірні земельні ділянки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2017 року, шляхом зняття арешту із майна, яке належить ОСОБА_4, а саме з: земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», кадастровий номер НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, підстави для забезпечення позову перестали існувати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вибірково із порушенням принципів змагальності та диспозитивності дослідив докази, які не були надані відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, проте які виправдовують позицію відповідача, а саме договір купівлі-продажу квартири від 12 липня 2006 року, у пункті 6 якого позивач як продавець зазначала, що у зареєстрованому та фактичному шлюбі не перебуває. Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки факту реєстрації позивача у квартирі відповідача у березні 2006 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті позивача та довідкою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що відповідач зазначав про факт спільного проживання з позивачем з 2001 року по 2007 рік без реєстрації шлюбу у позовній заяві про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2018 року та від 20 лютого

2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на судові рішення.

10 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно свідоцтва про вінчання церкви Святого пророка Іллі

м. Києва ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвінчались 18 травня 2005 року (т.1, а. с. 8-9).

З 09 березня 2006 року ОСОБА_3 була зареєстрована у АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності (т.1, а. с. 5-7).

Згідно довідки комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»

від 08 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом у АДРЕСА_1

(т. 1, а. с. 141).

30 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, а 20 лютого 2009 року у них народилась донька ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 21, 22).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі № 757/14182/15-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (т. 1, а. с. 23-24).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року затверджено мирову угоду у справі № 755/18590/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «Д.І.А. Девелопмент», про поділ майна подружжя.

Суди встановили, що у справі № 755/18590/15-ц ОСОБА_4 заявляв вимоги про поділ, крім іншого майна, і чотирьох спірних земельних ділянок у с. Поляниця Ямремчанської міської ради Івано-Франківської області, однак у подальшому їх змінив і пунктом 1.1 мирової угоди встановлено, що позивач та відповідач визначили спільно нажитим майном ряд об'єктів нерухомого майна та рухоме майно й не включили до умов мирової угоди спірні земельні ділянки (т. 1, а. с. 29-35).

Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки

серії НОМЕР_1, НОМЕР_8, НОМЕР_2, НОМЕР_7 від 05 червня 2006 року, виданих на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18 лютого 2006 року, ОСОБА_4 є власником земельних ділянок відповідно площею 0,2000 га, площею 0,2000 га, площею 0,1500 га площею 0,1500 га, які знаходиться у с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні», з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1, а. с.25-28, 118-120, 123-126, 129-131, 136-138).

Відповідно до статті, розміщеної у журналі «Viva» від 30 вересня 2004 року № 2 на підставі інтерв'ю сторін, відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 описуються як відносини сімейної пари (т. 1, а. с. 10-16).

Відповідно до статті у журналі «Viva» від 15 червня 2006 року № 12 про сторін зазначено як про сімейну пару, яка одружилась на початку 2006 року

(т. 1, а. с. 17-20).

Про сімейні відносини сторін з 2005 року розповідається у інтернет-виданнях wedding.ua та «Бульвар Гордона» № 52 (296) за 28 грудня

2010 року (т. 2, а. с. 68-69, 70-74).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз'яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 довела факт проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про вінчання сторін від 18 травня 2005 року (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім'ї, спільне проживання та народження спільних дітей), реєстрацією місця проживання позивача у березні 2006 року у квартирі, яка є власністю відповідача, та фактичним проживанням у цій квартирі разом із відповідачем, публічним висвітленням спільного проживання сторін у період 2004-2006 років та позиціонування їх як сімейної пари, яка проживає разом, подальшою реєстрацією у 2007 році шлюбу та народженням спільної дочки. До того ж ОСОБА_4 у позовній заяві від 01 жовтня

2015 року до ОСОБА_3 зазначив про те, що з 2001 року по 2007 рік сторони проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу (т. 1, а. с. 143). Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт проживання сторін у період з 18 травня 2005 року (дати здійснення церковного шлюбного обряду) по 30 серпня 2007 року (дату реєстрації шлюбу) однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував, доводи позивача належним чином не перевірив, не надав належної оцінки церковному шлюбному обряду вінчання сторін та реєстрації місця проживання сторін у справі, а також попереднім процесуальним діям ОСОБА_4, послався на тривале проживання відповідача у зв'язку із участю у спортивних турнірах окремо від позивача, що не може свідчити про те, що сторони не перебували у фактичних сімейних відносинах та не вели спільний бюджет та господарство, оскільки вказує лише на особливості професійної діяльності позивача, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року скасувати.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області

від 15 червня 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк