Провадження№ 6/760/151/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря- Каліщук М.В.

аявника - Яцишина А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М. звернувся до суду із поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 55776097.

В обґрунтування подання зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №55776097 з примусового виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2017 у справі № 760/9248/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Правекс Банк» заборгованості 84 490 доларів США, що еквівалентно 675 328, 57 грн., - за кредитом; 47 245, 55 доларів США, що еквівалентно 377 633, 68 грн., - непогашені проценти за користування кредитом, а всього 131 735, 55 доларів США, що еквівалентно 1 052 962, 20 грн., а також пені в розмірі 80 00 грн..

Дане виконавче провадження було відкрито 12.02.2018 відповідно до постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка була направлена боржнику.

Також, ним - приватним виконавцем 12.02.2018 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

16.02.2018 боржник ОСОБА_4 не з'явився на виклик до приватного виконавця, про що ним було складено відповідний акт.

За результатами вчинених виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що боржник ніде не працює, не має доходу, при цьому у нього є два транспортні засоби, які оголошені у розшук, але на день звернення до суду з даним поданням - не розшукані.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 20.02.2018 № 0.184-8979/0/15-18 встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово перетинав та перетинає державний кордон України з моменту набрання рішенням законної сили по теперішній час та проводить час за кордоном та витрачає кошти на переліт та відпочинок.

Таким чином, зазначає, що ним вчинено всі дії направлені на виконання рішення суду, але рішення суду залишається не виконаним, незважаючи на те, що боржник має реальну, в тому числі матеріальну можливість сплачувати заборгованість, проте цього не робить, що свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного просить подання задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю приватного виконавця, який в судовому засіданні 06.09.2018 повністю підтримав подання та просив задовольнити, посилаючись на те, що таке обмеження необхідне для забезпечення виконання рішення суду.

Заслухавши пояснеяння приватного виконавця, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальні умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності їх виконання.

Одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзді за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення останнього від виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. перебуває виконавче провадження №55776097 з примусового виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2017 у справі № 760/9248/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Правекс Банк» заборгованості 84 490 доларів США, що еквівалентно 675 328, 57 грн., - за кредитом; 47 245, 55 доларів США, що еквівалентно 377 633, 68 грн., - непогашені проценти за користування кредитом, а всього 131 735, 55 доларів США, що еквівалентно 1 052 962, 20 грн., а також пені в розмірі 80 00 грн., яке відкрито постановою приватного виконавця від 12.02.2018.

З матеріалів подання вбачається, що виконавцем проведено ряд виконавчих дій з метою примусового виконання рішення, однак на день внесення подання у боржника існує заборгованість перед стягувачем.

Зазначена обставина на думку виконавця є наслідком ухилення боржника від виконання рішення.

Приватний виконавець посилається на те, що належним чином повідомляв боржника про відкриття виконавчого провадження та про необхідність з'явитись до нього 16.02.2018, проте, як вбачається з наданого приватним виконавцем витягу з сайту відстеження поштових відправлень, повідомлення державного виконавця було вручене лише 20.02.2018 і не особисто боржнику, а члену його сім'ї, що не може свідчити про належне повідомлення боржника про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження.

Інших доказів про те, що боржнику відомо про відкрите відносно нього виконавче провадження приватним виконавцем суду не надано.

Також, приватний виконавець посилається на те, що боржник після набрання законної сили рішенням суду, яким з нього стягнуто заборгованість, неодноразово перетинав державний кордон України та перебував за кордоном тривалий час, що свідчить про наявність у нього грошових коштів на такі витрати.

Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 20.02.2018 № 0.184-8979/0/15-18, боржник ОСОБА_7 дійсно неодноразово перетинав державний кордон України протягом другої половини 2017 року і лише один раз у січні 2018 року, тобто до відкриття виконавчого провадження, що не може свідчити про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Даних про те, що боржник перетинав державний кордон України після відкриття виконавчого провадження тобто після 12.02.2018, приватним виконавцем суду не надано.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що матеріали подання не містять достатніх даних, на підставі яких суд міг би зробити висновок про вчинення боржником умисних дій чи бездіяльності спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

Так само, у матеріалах подання відсутні відомості, які підтверджують, що у боржника є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), необідні для виконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні.

В той же час юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В момент звернення до суд з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому в супереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України зазначені обставини приватним виконавцем не доведені.

Водночас статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що законних підстав для обмеження права ОСОБА_7 на свободу пересування, гарантованого Конституцією України, під час розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання приватного виконавця має бути відмовлено.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_4- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Лазаренко