Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 317/962/15-ц

провадження № 61-35479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , законним представником якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законним представником якого є ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , законним представником якого є ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , законним представником якої є ОСОБА_12 ,

третя особа - Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у складі судді Ачкасова А. М. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Кочеткової І. В., Подліянової Г. С.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , законним представником якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законним представником якого є ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , законним представником якого є ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , законним представником якої є ОСОБА_12 , третя особа - Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позову вказувало, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3 535 000 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 040/0706/75-039-Z-2 за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, площею 2 232 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Заставна вартість предмету іпотеки - 1 826 877 грн.

Згідно укладених у травні та червні 2012 року договорів купівлі-продажу прав вимоги спочатку між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк», та, в подальшому, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», до останнього, як до покупця, перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 липня 2006 року.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із цим позовом, в якому просило:

1. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2232 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , на якій розташований жилий будинок, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на користь ПАТ «Альфа-Банк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, яка станом на 10 грудня 2014 року складає 7 866 017,09 грн, а саме: за кредитом - 7 498 792,98 грн; за відсотками - 340 786,94 грн; пеня - 26 437,17 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

2. Виселити відповідачів з жилого будинку загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2 232 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , на якій розташований жилий будинок, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які належать на праві власності ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, яка станом на 10 грудня 2014 року складає 7 866 017,09 грн, а саме: за кредитом - 7 498 792,98 грн; за відсотками - 340 786,94 грн; пеня - 26 437,17 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобов`язання, нарахованих процентів та штрафних санкцій, що дає право позивачу вимагати дострокового виконання відповідачем обов`язків по кредитному та іпотечному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів з приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, суд першої інстанції виходив із недотримання банком процедури виселення та відсутності забезпечення відповідачів іншим постійним житлом.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2 232 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , на якій розташований жилий будинок, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які належать на праві власності ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, яка станом на 10 грудня 2014 року складає: заборгованість за кредитом - 4 274 745,42 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 260 102,57 грн; пеня - 26 437,17 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки за ціною, не меншою ніж 4 301 910 грн.

У іншій частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погоджуючись із висновком місцевого суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, апеляційний суд вказав на необхідність відрахування коштів, які надійшли в результаті примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, від визначеної банком суми кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої він звернувся із цим позовом в суд з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наданого позивачем розрахунку та пояснень встановив, що на погашення основного боргу за кредитним договором було зараховано кошти у доларах США в еквіваленті на час зарахування по відношенню до національної валюти, а саме: 206 048,94 дол. США - на погашення основного боргу та 5 156,04 дол. США - на погашення процентів за користування кредитом. Зазначену суму грошових коштів апеляційний суд відняв від визначеної банком суми заборгованості та самостійно визначив розмір заборгованості по кредитному договору, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на спірне майно.

Апеляційним судом також вказано на необхідність, в силу законодавчих вимог, зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у випадку задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з того, що згідно наданого банком звіту про оцінку іпотечного майна, вартість предмета іпотеки станом на 18 липня 2017 року складає 4 301 910 грн та за відсутності доказів на спростування інформації, що міститься у цьому звіті, визначену у ньому суму слід зазначити як початкову ціну предмета іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

05 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Сердюк В. В., Фаловська І. М., Штелик С.П.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на іпотечне майно - житловий будинок, місцевим судом не було враховано, що 09 листопада 2014 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення першого та другого поверху літ. А-2-5 загальною площею 1 665,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору іпотеки № 040/0706/75-039-Z-1 від 19 липня 2006 року. Вказаний виконавчий напис вчинено з метою задоволення вимог ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 10 червня 2014 року по 28 вересня 2014 року на загальну суму 6 386 435,01 грн, з якої: 6 186 513,23 грн - заборгованість за кредитом, 187 091,78 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 13 квітня 2016 року проведено прилюдні (електронні) торги та отримані від реалізації вказаного предмета іпотеки кошти у розмірі 5 996 549, 55 грн були перераховані на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Заявник вказує, що переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд встановив наведену вище обставину, однак не врахував, що заборгованість за тілом кредиту та процентах вже була погашена за виконавчим написом нотаріуса, а тому задоволення поданого банком позову призведе до подвійного стягнення заборгованості, що є неприпустимим.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «Альфа-Банк», у якому банк посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалених у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач, зокрема, вказує на необґрунтованість тверджень заявника щодо подвійного стягнення, оскільки звернення стягнення на предмет застави здійснювалось на підставі двох різних договорів, укладених з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, що було погоджено між сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 040/0706/75-039 (зі змінами та доповненнями), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3 535 000 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 040/0706/75-039-Z-2 з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, площею 2 232 кв. м, кадастровий № НОМЕР_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Заставна вартість предмету іпотеки - 1 826 877 грн.

Згідно з пунктом 2 іпотечного договору іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно пункту 2.1 якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

В подальшому, 15 червня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно умов якого продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Звертаючись в суд із цим позовом, ПАТ «Альфа-Банк» посилався на порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої, згідно поданого розрахунку, станом на 10 грудня 2014 року складає 7 866 017,09 грн, з яких: 7 498 792,98 грн - заборгованість за кредитом, 340 786,94 грн - заборгованість за відсотками, 26 437,17 грн - пеня. В рахунок погашення заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок, загальною площею 507,6 кв. м, жилою площею 280,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Так, розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що 09 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис № 6432, яким запропоновано звернути стягнення на належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення першого та другого поверху літ. А-2-5 загальною площею 1 665,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , переданого в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 04/0706/75-039 від 19 липня 2006 року за період з 10 червня 2014 року по 28 вересня 2014 року на загальну суму 6 386 435,01 грн.

У зв`язку із проведеними 13 квітня 2016 року прилюдними (електронними) торгами було реалізовано вищенаведений предмет іпотеки та отримані кошти у розмірі 5 996 549,55 грн перераховані на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Виходячи з того, що заявлений банком позов у даній справі стосується звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, визначеної станом на 10 грудня 2014 року, тобто із врахуванням періоду заборгованості, в рахунок погашення якої нотаріусом вчинено виконавчий напис, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відрахування коштів, що надійшли в результаті примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від визначеної позивачем суми заборгованості.

Разом із цим, визначаючи загальний розмір заборгованості по кредитному договору № 04/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на спірне майно, поза увагою апеляційного суду була залишена та обставина, що звернувшись до нотаріуса для здійснення ним виконавчого напису про звернення стягнення на нежитлове приміщення в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, розрахованої, станом на 28 вересня 2014 року, банк скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим припинилося право кредитора нараховувати відсотки та пеню на підставі умов договору.

Крім цього, із дослідженого апеляційним судом розрахунку заборгованості (т. 4 а. с. 50), на підставі якого судом зроблено висновок про розмір грошових коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, які було зараховано на погашення заборгованості, вбачається, що на строкове та прострочене тіло кредиту було зараховано грошові кошти у загальній сумі 226 048,94 дол. США, а на строкові та прострочені відсотки - 7 279,84 дол. США.

Таким чином, визначений судом апеляційної інстанції розмір грошових коштів, які необхідно відрахувати від суми заборгованості, розрахованої станом на момент подання позову, не узгоджується із інформацією, яка міститься у наданому банком розрахунку, про що обґрунтовано зазначено заявником у касаційній скарзі.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у визначеному судом розмірі є передчасними, оскільки апеляційний суд не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не врахував, що із настанням строку виконання основного зобов`язання, внаслідок звернення банку до нотаріуса, припинилося право позивача нараховувати відсотки та пеню на підставі умов договору.

Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором, яка складається, у тому числі, із відсотків та пені, нарахованих за кредитом поза межами строку дії кредитного договору.

Без з`ясування вказаних обставин, а також обставин щодо реалізації предмета іпотеки, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновок суду про часткове задоволення позову не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Разом із цим, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо необхідності врахування рішення суду, яке набрало законної сили щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 04/0706/75-039 від 19 липня 2006 року, у зв`язку з тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, немає можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська С. П. Штелик