Номер провадження 2-о/754/109/19
Справа №754/808/19
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Панченко О.М.

при секретарі Дмитрієвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської РДА в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1986 -1987 роках він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони. З 14.06.1986 року по 15.04.1991 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС. В 1986 році виконував свої посадові обов»язки по монтажу та демонтажу трубопроводів в машинному залі турбінного цеху №1,2 та 3 блоку ЧАЕС та інші роботи згідно маршрутного листа, знаходився в безпосередній близькості від аварійного реактора. За час виконання робіт в зоні високого радіаційного опромінювання отримав загрузку зовнішнього опромінювання у 14,61 БЕР. Наслідком того, що він виконував роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи є отримання ним 2 групи інвалідності, що підтверджується довідкою МОЗ України, згідно якого встановлено, що хвороби, які призвели до його інвалідності пов»язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС. У зв»язку з ліквідацією аварії на ЧАЕС він втратив можливість працювати, так як був непридатним до виконання регулярної праці безстроково.Зауважує, що він звертався до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання йому статусу і видачі посвідчення інваліда війни. Проте, отримав відмову, тому просить суд встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14.07.1986 року по 15.04.1991 року.

В судове засідання заявник не з»явився, в своїй письмовій заяві просив суд про задоволення його заяви про встановлення юридичного факту.

Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Суд вбачає можливим розгляд справи у відсутність заявника та представника заінтересованої особи, на підставі зібраних у справі доказів.

Оглянувши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що у 1986 -1987 роках заявник приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони. З 14.06.1986 року по 15.04.1991 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС. В 1986 році виконував свої посадові обов»язки по монтажу та демонтажу трубопроводів в машинному залі турбінного цеху №1,2 та 3 блоку ЧАЕС та інші роботи згідно маршрутного листа, знаходився в безпосередній близькості від аварійного реактора. За час виконання робіт в зоні високого радіаційного опромінювання отримав загрузку зовнішнього опромінювання у 14,61 БЕР. Наслідком того, що він виконував роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи є отримання ним 2 групи інвалідності, що підтверджується довідкою МОЗ України, згідно якого встановлено, що хвороби, які призвели до його інвалідності пов»язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС. У зв»язку з ліквідацією аварії на ЧАЕС він втратив можливість працювати, так як був непридатним до виконання регулярної праці безстроково.

Заявник звертався до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання йому статусу і видачі посвідчення інваліда війни. Проте, отримав відмову, тому просить суд встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14.07.1986 року по 15.04.1991 року.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (надалі за текстом - Положення № 302), посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно пункту 2 зазначеного Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни, згідно статті 7 Закону, видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни-інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

У відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

Зміст директиви Всесоюзного промислового об'єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» від 06.12.1982 № 672с мав однозначну вимогу щодо обов'язковості переведення всього персоналу у структуру цивільної оборони в разі виникнення аварії на атомній станції.

Отже, діюче на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов'язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов'язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об'єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань Цивільної оборони до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Таким чином, копії документів, наданих заявником, підтверджують характер його роботи у складі невоєнізованого формування Чорнобильської АЕС, ним були подані до УПСЗН всі необхідні документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

За таких обставин, суд знаходить, що Заявником надано достатньо доказів в обґрунтування своїх вимог.

З огляду на те, що встановлення вказаного факту має для Заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, заява підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 2,4,5, 80,81,89,293,294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - з а д о в о л ь н и т и.

Встановити факт участі та виконання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заходів у складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14.07.1986 року по 15.04.1991 року.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору компенсуються за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ