Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа 753/6353/16

провадження № 61-31314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Закрите акціонерне товариство «Будівельно-виробнича компанія «МЕТРО»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Даниленко В. В. від 01 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Невідомої Т. О., Пікуль А. А., від 17 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Будівельно-виробнича компанія «МЕТРО» (далі - ЗАТ «БВК «МЕТРО») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у період часу з 01 листопада 2013 року по 29 жовтня 2015 року вона працювала на посаді головного бухгалтера в ЗАТ «БВК «МЕТРО». При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 33 794,93 грн, також не виплатив компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 972,73 грн. Вказувала, що такими діями відповідача допущено порушення вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Остаточно уточнивши позовні вимоги, посилаючись на порушення вимог статей 116,117 КЗпП України, просила стягнути на її користь з відповідача 33 794,93 грн з урахуванням індексу інфляції, нарахованої проте невиплаченої зарплати за період з січня-лютого 2014 року, червень 2014 року, та з 01 грудня 2014 року по 29 жовтня 2015 року, 3 927,73 грн компенсації за невикористану відпустку за період з 01 листопада 2013 року по 29 жовтня 2015 року, 63 438,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача про порушення відповідачем статей 47, 116, 117 КЗпП України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем порушено її права. Оскільки судом встановлено, що зникли касові книги, прибуткові касові ордери, видаткові касові ордері, відомості про виплату заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 30 жовтня 2015 року, про що 07 грудня 2015 року відповідачем подано заяву про вчинення злочину, обставини справи судом встановлено з наявних банківських виписок, журналів запису реєстрації наказів, чеків на виплату заробітної плати працівникам відповідача, пояснень свідків та розписки, написаної позивачем про отримання всіх сум при звільненні та відсутності з її боку претензій.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи в їх сукупності та ухвалив законне рішення, спростувавши доводи ОСОБА_1 щодо проведення розрахунку з працівниками відповідача 04 грудня 2015 року за період з вересня-жовтня 2015 року, не спростовують висновків суду першої інстанції, що з нею проведено остаточний розрахунок при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанції ухвалили рішення, в яких порушили норми процесуального права. Ухвала суду апеляційної інстанції є несправедливою. Зазначає, що суди не сприяли повному та всебічному розгляду справи, порушували її право на витребування доказів, не сприяли з`ясуванню обставин справи шляхом виклику та допиту свідків, поверхнево дослідили письмові докази по справі, що призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 01 листопада 2013 року до 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 працювала у ЗАТ «БВК «МЕТРО» на посаді головного бухгалтера.

Наказом відповідача від 29 жовтня 2015 року № 17 позивача звільнено з роботи за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, відповідно до написаної нею заяви.

Встановлено, що відповідач заперечував проти позову, вказуючи, що ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером та самостійно і своєчасно нараховувала заробітну плату. Посилався на неможливість надання фінансових документів з підписом позивача про отримання заробітної плати і розрахунку при звільненні, у зв`язку з крадіжкою фінансових документів у грудні 2015 року, та в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовилася передавати фінансові документи перед звільненням.

Із довідки про доходи, витягу індивідуальних відомостей з Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) за період 2013-2015 роки, встановлено нарахування заробітної плати у визначеному розмірі та відповідний трудовий стаж. Проте, за цим же витягом, у січні - лютому 2014 року, червні 2014 року показники розміру заробітної плати і страхового стажу позивача зазначені як такі, що дорівнюють нулю.

Встановлено відсутність табелів обліку робочого часу з відмітками про роботу позивачки у спірні місяці у відповідача та фінансових відомостей з підписом позивача про виплату (отримання) заробітної плати.

04 грудня 2015 року працівниками ЗАТ «БВК «Метро» складено акт про виявлення крадіжки фінансових документів ЗАТ «БВК «МЕТРО» за період з 01 січня 2013 року до 30 жовтня 2015 року (зокрема, касових книг, прибуткових касових ордерів, видаткових касових ордерів, відомостей про виплату заробітної плати). Факт звернення відповідача у грудні 2015 року до поліції і проведення розслідування підтверджено довідкою управління поліції, витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування.

За письмовою розпискою, складеною 04 листопада 2015 року на ім`я директора ОСОБА_2 від імені головного бухгалтера ОСОБА_1 , остання письмово підтвердила, що отримала заробітну плату та вихідну допомогу, претензій до відповідача не має. (том № 1 а.с. 64). Даний факт позивачем не оспорюється.

Факт отримання розрахунку при звільненні позивачем підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2

Судами обґрунтовано спростовано твердження позивача щодо порушень вимог статей 116,117 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не спростовано докази, надані відповідачем щодо виплати належних їй сум і проведення остаточного розрахунку при звільненні з посиланням на накази відповідача, журнал реєстрації, фінансові документи.

Суди обґрунтовано спростували доводи позивачки, що розписка, написана ОСОБА_1 04 листопада 2015 року, стосувалася іншого місця її роботи (Приватного підприємства «АВА и КО»), оскільки об`єктивних доказів наявності іншого працевлаштування позивачем, на пропозицію суду, не надано.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що суди необґрунтовано відмовили у допиті свідків та не надали оцінку обставинам та діям, які розслідуються, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Доводи касаційної скарги, що судами ухвалено рішення не на підставі первинних бухгалтерських документах, Суд не бере до уваги, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, у грудні 2015 року відбулася їх крадіжка і ведеться досудове розслідування.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б.І. Гулько Д. Д. Луспеник