Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1133/17

провадження № 61-41133св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом підприємства Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року у складі судді Василенка Р. О. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю.,

учасники справи:

позивач - підприємство Коростишівська районна спілка споживчих товариств «Кооперативний ринок»,

відповідач - ОСОБА_1,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2017 року підприємство Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» (далі - підприємство «Кооперативний ринок») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому з урахуванням збільшення вимог, просило стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обов'язку щодо повернення торгівельного майданчику у розмірі 29 080,80 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що 31 грудня 2013 року між підприємством «Кооперативний ринок» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди торгівельного майданчика № НОМЕР_1, загальною площею

7 кв. м. Строк дії цього договору закінчився 31 грудня 2014 року. Відповідач не повідомила про намір продовжити дію даного договору, торгівельний майданчик не звільнила. 27 січня 2015 року позивач направив відповідачу повідомлення, у якому заперечував проти подальшого користування нею вказаним майном. Позивач вважає, що в нього виникло право нараховувати неустойку за час прострочення користування торгівельним майданчиком в подвійному розмірі відповідно до частини другої статті 785 ЦК України

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року позов задоволено.

4. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства «Кооперативний ринок» 29 080,80 грн неустойки за договором оренди від 31 грудня

2013 року та 1 600 грн судових витрат.

5. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що направивши 27 січня 2015 року претензію відповідачу у строк, встановлений статтею 764 ЦК України, позивач заперечував проти дій відповідача щодо користування спірним об'єктом оренди. Відповідач за місяць до закінчення терміну договору оренди, а саме з грудня 2014 року, не зверталась до відповідача із заявою про укладення договору на наступний рік, або продовжити його дію, у зв'язку з чим, строк дії договору оренди припинився 31 грудня 2014 року відповідно до пункту 6.1 договору оренди.

6. Після припинення дії договору відповідач не звільнила торговий майданчик та продовжувала його використовувати у своїй господарській діяльності, у зв'язку з чим, у позивача, як орендодавця, виникло право на підставі частини другої статті 785 ЦК України нараховувати неустойку за час прострочення користування торгівельним майданчиком у подвійному розмірі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

7. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року залишено без змін.

8. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не дотрималась вимог пункту 6.3 договору оренди щодо укладення договору на новий строк, оскільки у встановлений строк не надіслала орендодавцю заяву про свій намір укласти договір на новий строк, після припинення договору оренди не виконала вимоги пункту 4.3.8 договору оренди, а позивач заперечував проти дій відповідача щодо користування спірним об'єктом після припинення договору оренди, місцевий суд прийшов обґрунтованого висновку про застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Касаційна скарга мотивована помилковим застосуванням судом до виниклих правовідносин норми частини другої статті 785 ЦК України. Судами не враховано, що строк дії вказаного договору був автоматично продовжений на підставі приписів статті 764 ЦК України.

11. Аргументом касаційної скарги також указано те, що відповідач не отримувала повідомлення позивача від 27 січня 2015 року щодо висловлених ним заперечень проти продовження користування відповідачем орендованим майном. Матеріали справи не містять докази на підтвердження направлення відповідачу цього повідомлення і його вручення. Копія опису вкладення до цінного листа, надана позивачем на підтвердження факту направлення претензії від 27 січня 2015 року, без фіскального чеку направлення його адресату, не підтверджує факт направлення такого листа.

12. Невиконання позивачем пункту 4.2.5 договору, яким визначено право орендодавця перемістити тимчасову споруду на штрафний майданчик ринку у випадку незвільнення орендарем об'єкта оренди в семиденний термін після припинення дії договору, свідчить про відсутність заперечень позивача проти продовження користування відповідачем спірним майном.

13. Касаційна скарга містить посилання на те, що судом не враховано правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах

від 12 жовтня 2016 року у цивільній справі № 395/951/14-ц та від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14, а також висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №906/496/17, від 22 червня 2018 року у справі №906/65/17, від 11 квітня 2018 року у справі №906/66/17.

Доводи інших учасників справи

14. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15. 31 грудня 2013 року між підприємством «Кооперативний ринок» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем (на час укладення договору) ОСОБА_1 було укладено договір оренди, за умовами якого останній передано в оренду торгівельний майданчик № НОМЕР_1, загальною площею 7 кв. м, строком на один рік, з 01 січня 2014 року до 31 грудня

2014 року, зі сплатою орендної плати у розмірі 403,90 грн на місяць.

16. Підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинена (державна реєстрація припинення проведена 02 вересня

2014 року, та після повторної реєстрації, припинено 02 липня 2015 року).

17. 27 січня 2015 року, у зв'язку із закінченням строку, на який укладено договір оренди, підприємство «Кооперативний ринок» на адресу, зазначену у договорі, орендарю надіслало претензію № 94 з повідомленням про закінчення строку договору оренди № 369 від 31 грудня 2013 року з вимогою негайно повернути торгівельний майданчик № НОМЕР_1 та у зв'язку з невиконанням обов'язку щодо повернення речі сплатити неустойку за користування останнім у розмірі подвійної плати за час прострочення. Відповідно до умов пункту 7.4 договору оренди позивач 27 січня 2015 року направив вказану претензію відповідачу рекомендованою поштою.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

18. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

19. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

20. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

21. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

22. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

23. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на момент пред'явлення позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

24. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

25. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

26. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

27. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

28. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

29. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

30. Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

31. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

32. Звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обов'язку щодо повернення торгівельного майданчику за договором оренди,укладеним між підприємством «Кооперативний ринок» та фізичною особою-підприємцем. ОСОБА_1

33. Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо господарського договору, яким було опосередковано зобов'язальні правовідносини сторін спору.

34. Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

35. Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

36. За частиною першою статті 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

37. За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

38. Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

39. За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов'язання (господарські зобов'язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

40. Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 провадження № 12-294гс18.

41. Ураховуючи, що зміст правовідносин сторін у справі, яка переглядається, виникли з господарського договору, зобов'язання за яким у відповідача із втратою статусу як ФОП не припинились, цей спір за своїм предметним складом підвідомчий господарській юрисдикції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

42. Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

43. За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області

від 12 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2018 рокускасувати.

3. Провадження у справі за позовом підприємства Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки закрити.

4. Роз'яснити, що даний спір віднесено до господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська