ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

м.Суми

Справа №582/921/18

Номер провадження 22-ц/816/1557/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хоружівка» Гурнак Світлани Олексіївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 10 січня 2019 року в складі судді Петен Я.Л., ухваленого у смт Недригайлів, повний текст якого складений 21 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хоружівка» про стягнення орендної плати та трьох процентів річних.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 10 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Агрофірма «Хоружівка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 2961,28 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 277,89 грн., а також відмовлено у задоволенні вимог позову щодо стягнення заявленої суми заборгованості по орендній платі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому, позивач послалась на те, що на виконання договору оренди землі від 27 жовтня 2012 року сторони у 2016 році досягли усної домовленості про збільшення орендної плати, що також підтверджується довідкою ТОВ Агрофірма «Хоружівка» № 90 від 08 листопада 2018 року. Однак, на думку ОСОБА_1, суд першої інстанції не прийняв до уваги дані довідки відповідача про нарахування та отримання орендної плати за користування земельними ділянками за 2016 рік у більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору оренди землі, які були витребувані судом за клопотанням її представника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, товариство зазначило, що між сторонами не укладались жодні додаткові угоди про зміну розміру орендної плати, тому місцевий суд обґрунтовано, на підставі пояснень сторін та наданих доказів частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги та представника відповідача ТОВ Агрофірма «Хоружівка» Гурнак С.О. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2017 рік в сумі 2804,54 грн. позивачу виплачена не була, тому стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Крім того, постановляючи зазначене рішення, місцевий суд зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами тих обставин, що між сторонами існували додаткові угоди про зміну розміру орендної плати, що був встановлений договором оренди землі від 27 жовтня 2017 року, тому вважав, що позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 серпня 2012 року (а.с. 10).

27 жовтня 2012 року між позивачем та ТОВ Агрофірма «Хоружівка» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на шість років, а саме: з 27 жовтня по 27 жовтня 2018 року, реєстрація якого відбулась 06 грудня 2012 року у Недригайлівському відділі Держкомзему за № 09881 (а.с. 5 - 8).

На виконання умов договору оренди землі позивач передала відповідачу у користування належну їй земельну ділянку, що підтверджується Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 27 жовтня 2012 та Актом приймання - передачі земельної ділянки, що надається в оренду.

Відповідно до умов п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем за згодою сторін у розмірі 2466 грн. у вигляді видачі зерна та іншої сільськогосподарської продукції, продукції переробки, послуг транспортних засобів, коштами.

Пунктами 10, 11, 13 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Розрахунки здійснюються щорічно, до кінця року. Орендна плата вноситься щорічно, а її розмір переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених законом; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документом; в інших випадках, передбачених законом.

У п. 32 договору оренди йдеться про те, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 послалась на ту обставину, що згідно умов договору про оренду землі та додаткової угоди, яка була досягнута між сторонами у 2016 році щорічний розмір орендної плати має складати 9 % річних від нормативно - грошової оцінки землі та становить 7399,81 грн.

Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 вересня 2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів було задоволено. У ТОВ Агрофірма «Хоружівка» витребувані відомості про нарахування та про отримання орендної плати позивачем ОСОБА_1 за 2016 рік, за якими б виплачувалась орендна плата вже у новому розмірі, тобто в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки землі.

З даних довідки ТОВ Агрофірма «Хоружівка» від 08 листопада 2018 року за № 90 вбачається, що у 2016 році ОСОБА_1 було нараховано та виплачено орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 11090,85 грн., у тому числі 1996,35 грн. прибутковий податок та 166,36 грн. військовий збір (а.с. 67).

Згідно з ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 1 Закону України «Про оренду землі» йдеться про те, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як передбачено ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Виходячи з вимог ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата на землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 23, 30 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставин того, що плата за користування земельною ділянкою за договором оренди від 27 жовтня 2012 року, починаючи з 2016 року була збільшена на підставі додаткової усної домовленості між сторонами і повинна була становити 9 % від нормативно - грошової оцінки землі. В той же час, встановивши порушення відповідачем договірного зобов'язання в частині сплати орендної плати за землю за 2017 рік в сумі 2801,54 грн., суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача борг у вказаному розмірі з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, які є складовою частиною боргу.

Разом з тим, у справі відсутні докази того, що сторони у письмовій формі відповідно до п. 32 договору оренди землі від 27 жовтня 2012 року досягли згоди про внесення змін до його умов щодо збільшення розміру орендної плати. Таким чином, доводи позивача про існування заборгованості по орендній платі за 2017 рік у розмірі 7399,81 грн., тобто 9% від нормативно - грошової оцінки землі (82220,17 грн.х9%) не знайшли свого підтвердження.

Та обставина, що у 2016 році позивачу була виплачена орендна плата у сумі 11090,85 грн., тобто у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору, не є належним та допустимим доказом на підтвердження вимог позивача про зміну умов договору щодо розміру орендної плати.

З цього приводу представник відповідача Гурнак С.О. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції уточнила, що вказана у довідці сума орендної плати була виплачена позивачу тільки у 2016 році і домовленості про виплату збільшеної суми орендної плати на майбутнє не було.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги дані довідки ТОВ Агрофірма «Хоружівка» від 08 листопада 2018 року за № 90 не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги , в тому числі і щодо щорічного перегляду розміру орендної плати, висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду, так як позивач не довела, що була досягнута домовленість сторін про збільшення розміру орендної плати.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як у справі незначної складності, тобто як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 10 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко