Справа № 128/3152/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01 квітня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі -Кузьменко А.О., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втрати права користування в житловому будинку,-

УСТАНОВИВ:

15.11.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втрати права користування в житловому будинку.

Позов умотивований тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1.

Вказує, що 27.04.2012 року з її дозволу в вищезазначеному житловому будинку був зареєстрований її племінник - відповідач ОСОБА_2 за його проханням.

Зазначає, що з дати реєстрації відповідач ОСОБА_2 в належному їй житловому будинку не проживає, своїх речей не зберігає.

Вказує, що добровільно відповідач знятися з реєстраційного обліку не бажає, усувається від спілкування зі позивачем з приводу зняття з реєстраційного обліку.

Вважає, що вказані обставини чинять перешкоди їй, як власнику житлового будинку в користуванні та розпорядженні своїм майном.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 двічі в судове засідання не з'явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідачі не надав, у зв'язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу.

Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 27.02.2006 (а.с.5).

В належному позивачу на праві власності житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,дійсно зареєстрований відповідач ОСОБА_2, про що свідчить довідка з Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області та довідка з Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району від 01.11.2018 №876 (а.с.8-17).

Відповідач ОСОБА_2 в вищезазначеному будинку не проживає з квітня 2012, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні, який затверджений сільським головою Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району від 15.11.2018 (а.с.6-9).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 статті 9 ЖК, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 41 Конституції України, з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом установлено, що позивачем не доведено перед судом належними доказами (відповідним актовим записом), що відповідач являється членом сім'ї позивача, а саме її племінником.

Позивачем, як на підставу свого позову зазначено, що вона вимушена звернутися до суду із даним позовом, оскільки вона , як власник житлового будинку, позбавлена реалізувати своє право передбачене ст. 319 ЦК , а саме- на власний розсуд володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації, чим чинить їй перешкоди. У зв'язку з чим, в силу ст. 391 ЦК України, яка передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування , позивач просить суд визнати відповідачів особами, які втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Оскільки підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу , а під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, тому суд вважає , що посилання суду в рішенні на інші норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини чи формулювання у резолютивній частині рішення висновку суду по суті позовних вимог іншим чином, ніж як зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

У зв'язку з цим , суд вважає, що позов позивача підлягає до задоволення та суду слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем вищезазначеним житловим будинком, шляхом виселення з нього відповідача.

Також суд вважає за необхідне роз'яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1, належним їй на праві власності житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: