ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 626/1565/19

провадження № 22-ц/818/5848/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Рибальченко І.Г., -

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.11.2007 в розмірі 120 351,72 грн та судових витрат.

Позов мотивований тим, що 6 листопада 2011 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н (надалі Договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 11 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 має заборгованість у розмірі 458 275,80 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 11187,48 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 443 488,32 грн, нарахованої пені та комісії - 3600 грн. Виходячи з того, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 120351,72 грн, що складається із заборгованості за кредитом -11187,48 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом 109164,24 грн за період з 06.11.2007 по 30.10.2017.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2019 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.11.2007 у розмірі 11187 грн 48 коп. та 178,57 грн судового збору. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11187,48 грн. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови щодо стягнення відсотків за користування кредитом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції правильно було встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув. В підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві прямо вказано, що базова відсоткова ставка за кредитом становить 22,8% річних із розрахунку 360 днів. Тому суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування позикою, оскільки сторони погодили всі істотні умови Договору, зокрема, розмір процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В письмових поясненнях Шевченко Антон Олександрович, який діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», наполягає на задоволенні апеляційної скарги та зазначає, що до позовної заяви Банку додана особисто підписана ОСОБА_1 заява від 06.11.2007, у якій зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитом складає 22,8 % річних. Таким чином, прострочене тіло кредиту почало обліковуватись з 30.06.2014, тому розмір процентів за користування коштами за період з 30.06.2014 по 31.05.2019 склав 12558 грн 05 коп.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судовим розглядом установлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до укладеного 6 листопада 2007 року Договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 250 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи містять заяву, у якій зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами заява становить договір про надання банківських послуг, укладений між Банком і ОСОБА_1 , а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 8).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за Договором станом на 31.05.2019 становить 120351,72 грн і складається з: 11 187,48 - заборгованість за кредитом, 109 164,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 06.11.2007 по 30.10.2017 (а.с. 5-7).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що у заяві позичальника від 06.11.2007 базова процентна ставка зазначена у розмірі 22,8% на рік (а.с 8).

Згідно з наданим Банком у письмових поясненнях до апеляційної скарги розрахунком, розмір процентів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 за період з 30.06.2014 по 31.05.2019, дорівнює 12 558 грн 05 коп. (а.с. 62-63).

Оскільки в анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, тобто сторони погодили умови договору кредиту в цій частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення процентів за користування кредитом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Сума стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 187 грн 48 коп. сторонами не оспорюється, тому рішення суду від 04.10.2019 в цій частині колегією суддів не переглядається.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом за період з 06.11.2007 по 30.10.2017.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги представник Банку наполягає на стягненні процентів за період з 30.06.2014 по 31.05.2019 (а.с. 62-63).

Тому колегія суддів, враховуючи обсяг позовних вимог, заявлених у позовній заяві, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» проценти за користування кредитними коштами за Договором від 06.11.2007 за період з 30.06.2014 по 30.10.2017 у розмірі 8 637 грн 11 коп. (11187 грн 48 коп. * 22,8 % * 1219 днів / 360 днів).

Отже, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами в розмірі 8 637 грн 11 коп. за період з 30.06.2014 по 30.10.2017.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішенням суду від 04.10.2019 з ОСОБА_1 стягнуто 178 грн 57 коп. судового збору пропорційно задоволеній частині позову. Оскільки судовою колегію рішення суду змінене та збільшена сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Позов Банку задоволений на 16,47%, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 316 грн 39 коп. судового збору, сплачених при подачі позовної заяви (а.с. 1).

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 7,91 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 227 грн 93 коп. судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги (а.с. 41).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та стягнення судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за кредитним договором від 6 листопада 2007 року у розмірі 8637 (вісім тисяч шістсот тридцять сім) гривень 11 (одинадцять) копійок та 316 (триста шістнадцять) гривень 39 (тридцять дев`ять) копійок судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 227 (дві двадцять сім) гривень 93 (дев`яносто три копійки судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2019 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - А.В.Котелевець

Р.М.Піддубний