ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4768/18 Номер провадження 22-ц/814/369/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря - Коротун І.В.

за участю учасників справи: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей про надання дозволу на проведення огляду дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому, уточнивши позовні вимоги 17 жовтня 2018 року, просила направити її малолітнього сина на обстеження до Полтавського психоневрологічного диспансеру без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що після розірвання шлюбу між сторонами у справі, рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13.03.2018 року було встановлено відповідачу час для спілкування з малолітнім сином, щонеділі з 12 години до 17 години без присутності матері. 12.08.2018 року після відпочинку її колишнього чоловіка разом з їх сином на пляжі, у дитини спостерігалися ознаки шлунково-кишкового розладу, порушення сну та нервовий розлад. Після даного випадку, вона звернулася до Національної поліції зі скаргою. 17.08.2018 року вона також звернулась до Полтавського психоневрологічного диспансеру за допомогою психолога або психіатра для свого малолітнього сина, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що дитина може бути оглянута психіатром лише за згодою обох батьків. Батько згоди на огляд сина психіатром не надав, тому вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на проведення огляду дитини - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив про відсутність підстав для направлення малолітньої дитини до Полтавського обласного психіатричного диспансеру без згоди батька, оскільки дитина на обліку в психоневрологічному диспансері у невропатолога та психіатра не перебуває, хронічних, важких нервових, психологічних, психіатричних розладів у хлопчика не виявлено.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги. Зазначає, що після побачення дитини з батьком, лікарем - неврологом було поставлено діагноз їх малолітньому сину - невроз нав'язливих рухів, однак відповідач протидіє оздоровленню сина, оскільки має побоювання,що фахівець встановить факт психологічного насильства батька над сином.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження/ а.с.9/.

Як встановлено судом першої інстанції, після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні відносини. Не дійшли сторони згоди щодо виховання дитини.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13.03.2018 року №57 «Про визначення участі батька у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.» було встановлено батькові ОСОБА_3 час для спілкування з малолітнім сином щонеділі з 12 год. 00 до 17 год. 00 без присутності матері /а.с.10/.

Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалося сторонами у справі, у визначений графіком спілкування, день - 12 серпня 2018 року відповідач у справі разом зі своїм сином пішов відпочивати на річку, де вони купались та загоряли.

16 серпня 2018 року позивач звернулася до Національної поліції з приводу того, що 12 серпня 2018 року її син відпочивав на річці разом з батьком, внаслідок неналежного поводження батька з сином, дитина захворіла та була у важкому емоційному стані/ а.с.11/.

17 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру за допомогою психолога або психіатра для свого малолітнього сина, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що дитина може бути оглянута психіатром лише за згодою обох батьків.

20 серпня 2018 року позивач звернулась до невролога, яка оглянула дитину, та виявила у хлопчика посттравматичний стресовий розлад та невроз нав'язливих рухів. Рекомендований огляд дитячого психолога / а.с.12/.

Відповідно до довідки Комунального підприємства « Цент первинної медико - санітарної допомоги № 1» Полтавської міської ради, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під наглядом КП «ЦПМСД №1 Полтавської міської ради» АЗПСМ №11. Хлопчик переважно хворів простудними захворюваннями. Також, мається запис від 20.08.2018 року про встановлення діагнозу: невроз нав'язливих рухів, 22.08.2018 р - дитина консультована фізіотерапевтом, встановлено діагноз - невроз нав'язливих рухів, рекомендовано бром - електрофорез на воротникову зону № 10, масаж шийно - воротникової зони / а.с.28/

24 вересня 2018 року практичним психологом ОСОБА_5 було проведено дослідження емоційного стану учня 2 -В класу ОСОБА_4 та особливості внутрішньо сімейних стосунків. Висновком психолога встановлено, що у дитини існує певне відчуття невдоволення своїм положенням у суспільстві, потреба в визнанні і самоствердженні. У дитини є потреба в батьківській підтримці, але існуючими стосунками він незадоволений / а.с.52/.

Судом першої інстанції встановлено, що між батьками дитини встановилися неприязні, напружені відносин, що безпосередньо відображається на психологічному стані хлопчика.

Позивач наполягає на огляді дитини лікарем-психіатром або психологом, мотивуючи свою вимогу тим, що син став нервовим, збудженим, напруженим, він боїться батька.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 ЦК України, надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 p., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 p., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров'я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою її законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків психіатричний огляд особи віком до 14 років (малолітньої особи) проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про надання ним згоди на проведення психіатричного огляду підопічного не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди.

Як вбачається з положень вказаної статті, в разі незгоди одного з батьків на психіатричний огляд малолітньої дитини, такий огляд проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яке в свою чергу може бути оскаржено до суду.

Однак з матеріалів справи, не вбачається, що позивач - мати хлопця, зверталась про вирішення спірного питання до органу опіки та піклування та їй було відмовлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, неврологом було рекомендовано звернення до лікаря психолога, а не психіатра.

Огляд дитини психологом не потребує згоди батька, а є обов'язковою лише при психіатричному обстеженні дитини. Те, що позивачу було відмовлено в огляді дитини лікарем -психологом не підтверджено належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні відповідач не заперечував проти огляду дитини психологом.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль