29.03.2019 Справа № 756/9614/16-ц
Унікальний номер 756/9614/16-ц
Справа № 2/756/187/19
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Дем'янової Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні призначеному на 29.03.2019 р. на запитання головуючого щодо думки відповідача ОСОБА_2 про уточнену позовну заяву від 22.11.2018 р., представником відповідача ОСОБА_3 тричі було заявлено клопотання щодо відкладення справи, так як «у них» закінчився договір на представництво з адвокатом за що остання була попереджена про зловживання процесуальними правами за ст. 44 ЦПК України, а ОСОБА_3 не відреагувала почала задавати запитання головуючому щодо його запитання та в четверте заявила клопотання про відкладення справи, так як вона потребує юридичної допомоги.

Суд, заслухавши думку позивача, яка вказала, що є підстави продовжувати розгляд справи, відповідача, яка не змогла нічого пояснити та вказала, що «треба розбиратись» у цій справі, встановив наступне.

Питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18.10.2005 р. зазначив, що процедурні гарантії, закріплені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21.02.1975 р).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення…

При цьому ч. 4 ст. 44 ЦПК України визначено, що суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У відповідності до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Ч. 1 ст. 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є крім іншого, штраф.

Відповідно до ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до 3-х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

У відповідності до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що дії представника відповідача ОСОБА_3 щодо неодноразового заявлення одного і того ж клопотання про відкладення справи є зловживанням процесуальними правами.

З метою запобігання зловживанню процесуальними правами, а також забезпечення своєчасного та об'єктивного розгляд даної справи, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

З урахуванням поведінки представника відповідача, суд визначає штраф у розмірі 1-го прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у заявлене клопотання залишає без задоволення.

Тому керуючись рішеннями ЄСПЛ, ст. 43 44, 143, 144, 148 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи - зловживанням процесуальними правами.

Застосувати до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави штраф у розмірі 1-го прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1921 грн.

Боржник: ОСОБА_3 зареєстрована - АДРЕСА_1.

Стягувач: Державна судова адміністрація України, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача - МФО 899998 рахунок отримувача 6007, код класифікації доходів бюджету - 21081100.

Строк пред'явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині накладення штрафу подається до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: К.А. Васалатій