Ухвала

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 204/2113/14-ц

провадження № 61-27658св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити факт набуття ОСОБА_2 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 25 жовтня 1991 року № 558/4 «Про закінчення будівництва самовільно розпочатого будинковолодіння по АДРЕСА_1 , дозволено відповідачу ОСОБА_4 закінчити будівництво самовільно розпочатого будинковолодіння зовнішніми розмірами 7,0 м х 8,0 м і сіней розмірами 2,3 м х 4,3 м по АДРЕСА_1; а також закріплено за вказаним домоволодінням земельну ділянку за рахунок вільних міських земель площею 1 431,00 кв. м (з них 1 000,00 кв. м - у постійне користування і 431,00 кв. м - у тимчасове користування з благоустроєм проїзної частини загального користування довжиною 38,70 м та шириною 4,0 м/п). У 1991 році відповідачем було закінчено будівництво будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Також, позивач зазначив, що з весни 2002 року він почав проживати у вказаному будинковолодінні на правах наймача, відповідач з літа 2002 року у будинковолодінні не проживає, а позивач підтримує це будинковолодіння у належному стані, провів ремонтні роботи, господарює в ньому, продовжує відкрито, безперервно володіти, нерухомим майном більше ніж 10 років без отримання правовстановлюючих документів і реєстрації права власності.

У 2010 році відповідач дозволила позивачу зайнятись узаконенням самовільно побудованого нею будинковолодіння, про що свідчить довіреність від 10 квітня 2010 року. На зазначене будинковолодіння комунальним підприємством «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради був виготовлений технічний паспорт станом на 24 вересня 2010 року, згідно якого, будинковолодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», загальною площею - 71,7 кв. м, житловою площею - 39,2 кв. м, ґанку з терасою літ. «А», сауна літ. «Б», погрібу літ. під «Б», гаражу літ. «В», душ літ. «Г», сараю літ. «Д», споруд: № 1-4, І, ІІ. Згідно висновку щодо проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14 листопада 2013 року, за результатами проведення технічного обстеження житлового будинку, встановлено відповідність житлового будинку вимогам надійності, безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації. Однак, вирішити питання про визнання права власності іншим способом, аніж пред`явлення позову до суду, позивач не може.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року позов задоволено. Встановлено факт набуття ОСОБА_2 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та законності.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині визнання права власності за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності спірного будинковолодіння, зазначила, що позивач лише користувався будинковолодінням АДРЕСА_1 , тому на спірні правовідносини дія статті 344 ЦК України не поширюється. Щодо вимог позовної заяви про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний будинок, апеляційний суд визнав такими, що суперечать статті 16 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального правата порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В касаційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Державним нотаріусом Третьої нотаріальної контори Демуш Є. В. у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 їй відмовлено через те, що у матеріалах спадкової справи міститься копія рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року. З огляду на зазначене, вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права та права спільної з померлим дитини.

Станом на дату постановлення цієї ухвали від інших учасників справи не надходило відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_5

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 , витребувано матеріали справи з Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2018 року, справу призначено судді-доповідачеві Мартєву С. Ю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 11 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик