Провадження № 22-ц/812/82/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Миколаїв

справа № 484/278/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Миколаївського обласного центру зайнятості

про стягнення матеріальної допомоги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 17 жовтня 2018 року суддею Літвіненко Т.Я., в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - Миколаївський ОЦЗ) про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивач зазначав, що з 2010 року працює директором Первомайського міськрайонного центру зайнятості (далі - Первомайський МРЦЗ), та як працівник має право на отримання заохочувальних та компенсаційних виплат, які є складовою заробітної плати. З 19 січня 2018 року він перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та з квітня цього ж року неодноразово звертався до Миколаївського ОЦЗ з заявами про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, які передбачені трудовим законодавством, відомчими актами та умовами колективного договору. Проте відповідач відмовляв у виплаті цих допомог з надуманих причин.

Посилаючись на порушення його трудових прав, ОСОБА_1 просив стягнути з Миколаївського ОЦЗ допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (7700 грн.) та допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі посадового окладу (7700 грн.), а всього 15400 грн.

Представник Миколаївського ОЦЗ позов не визнав, посилаючись на відсутність у ОСОБА_1 передбачених законом підстав для отримання цих допомог (перебування у соціальній відпустці, відсутність у кошторисі тощо), а тим більш за рахунок Миколаївського ОЦЗ, працівником якого він не був. Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі через відсутність предмету спору судом відхилене.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 виклав власне бачення правовідносин, які склались між ним та відповідачем, та оцінку підстав для виплати матеріальних допомог.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на своє право на отримання виплат на соціально-побутові потреби та оздоровлення, та на наявність у відповідача об'єктивної можливості виплатити ці кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача наголошував на відсутності законних підстав для виплати у 2018 році матеріальних допомог ОСОБА_1

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, однією з складових заробітної плати, тобто винагороди, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, є заохочувальні та компенсаційні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені ними норми (статті 1,2 Закону «Про оплату праці»).

Заохочувальні, компенсаційні і гарантійні виплати встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм та гарантій, передбачених законодавством, генеральними та галузевими (регіональними) угодами (стаття 97 КЗпП).

Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України (пункт 1 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року №1543). Працівники державної служби зайнятості не віднесені (з 15 квітня 2015 року) до категорії державних службовців.

Умови оплати праці працівникам державної служби зайнятості урегульовані наказом Міністерства соціальної політики України від 22 березня 2017 року № 447 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» (далі - Наказ № 447).

Пунктом 2 Наказу № 447 голові Державної служби зайнятості та керівникам центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату працівника (підпункт 3).

Надання цих видів матеріальних допомог працівникам Первомайського МРЦЗ передбачене пунктами 2.6, 2.12 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Первомайського МРЦЗ на 2015-2017 роки (а.с.72-76) зі змінами, внесеними 6 квітня 2018 року (а.с.77-79). Умовою виплати допомог також зазначені межі фонду оплати праці (ФОП).

Отже для працівників державної служби зайнятості умовою виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань є включення цих витрат до затвердженого фонду оплати праці на поточний рік.

Правовий статус працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, визначається нормами трудового законодавства.

Така відпустка працівника є видом соціальної відпустки (стаття 18 Закону «Про відпустки», далі - Закон) та забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади) та заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом (стаття 2 Закону).

Статтею 21 Закону передбачено, що працівникам, які мають право на соціальні відпустки, в тому числі відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виплачується державна допомога на умовах, передбачених Законом "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та іншими нормативно-правовими актами України.

Отже, для працівника, який перебуває у такій відпустці, гарантованим законом є збереження місця роботи (посади) та виплата допомоги відповідно до Закону "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

З матеріалів справи вбачається, що з 8 лютого 2010 року ОСОБА_1 займав посаду директора Первомайського МРЦЗ (а.с. 70).

Первомайський МРЦЗ є установою підпорядкованою та підзвітною Миколаївському ОЦЗ, має статус юридичної особи та діє на підставі Положення про Первомайський МРЦЗ (а.с. 58-61).

Наказом Державної служби зайнятості № 194 від 26 жовтня 2016 року прийнято рішення про реорганізацію базових центрів зайнятості Миколаївської області, в тому числі Первомайського МРЦЗ, шляхом приєднання до Миколаївського ОЦЗ та створення філій регіонального центру.

Первомайська філія Миколаївського ОЦЗ створена наказом № 204-23 від 9 листопада 2017 року.

За наказом Миколаївського ОЦЗ № 285 від 8 листопада 2016 року створено комісію з припинення юридичної особи - Первомайського МРЦЗ.

З січня 2018 року Первомайський МРЦЗ припинив надання послуг клієнтам державної служби зайнятості.

У березні 2018 року Миколаївським ОЦЗ затверджено кошторис видатків Первомайського МРЦЗ на 2018 рік, розшифровка якого свідчить, що кошти на оплату праці передбачені лише для забезпечення гарантій в межах вимог чинного законодавства для працівників, яких не було звільнено з роботи (а.с.125,126).

З 19 січня 2018 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по 2 січня 2020 року (а.с. 17).

Встановивши зазначені обставини та проаналізувавши загальні норми трудового та відомчого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплата вищезазначених видів допомог для працівників служби зайнятості, а тим більш для осіб, що перебувають у не оплачуваній відпустці, не є обов'язковою, а умови для її виплати позивачеві відсутні.

Тим більш, ОСОБА_1 у трудових відносинах з Миколаївським ОЦЗ не перебував, а виплати будь-яких коштів керівникам базових центрів (Первомайського МРЦЗ) кошторисом відповідача не передбачено. Тому у будь-якому разі Миколаївський ОЦЗ не має перед позивачем грошових зобов'язань за рахунок власних коштів.

Посилання апелянта на те, що виплата допомоги працівникам базових центрів має узгоджуватись з Миколаївським ОЦЗ, правового значення не набуло, оскільки це положення не породжує зобов'язань по виплаті матеріальної допомоги з фонду заробітної плати відповідача.

Віднесення матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань до структури заробітної плати (стаття 2 Закону) не змінює умовний характер цих виплат, передбачений Наказом №447.

Особливістю структури заробітної плати (основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати) є те, що вона відображає усі реальні виплати, які працівник може отримати в процесі виконання трудових обов'язків. Її сутність полягає в тому, що ця структура є внутрішньою побудовою заробітної плати, що складається із впорядкованих певним чином та пов'язаних між собою елементів заробітної плати, яка є винагородою працівникові за виконання ним трудових або службових обов'язків. Елементи структури суттєво відрізняються за характером, підставами та умовами нарахування, але нерозривно пов'язані з виконанням працівником трудових обов'язків.

Отже, твердження апелянта про те, що його право на отримання матеріальних допомог є безумовним та пов'язане лише зі збереженням місця роботи не відповідає змісту структури заробітної плати та суперечить положенням статей 2, 21 Закону.

Не можна вважати обґрунтованим й посилання ОСОБА_2 на те, що виплата допомоги іншим працівникам Первомайського МРЦЗ ОСОБА_3, ОСОБА_4.) свідчить про наявність кошторису та дискримінацію його особи з боку відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представники Миколаївського ОЦЗ пояснили, що зміни до кошторису Первомайського МРЦЗ на 2018 рік внесені у березні того ж року і виплати допомоги передбачались лише фактично працюючим особам. Основною причиною відсутності у ОСОБА_1 права на отримання матеріальних допомог є факт його перебування у соціальній відпустці.

Достатніх правових підстав для спростування позиції Миколаївського ОЦЗ апеляційним судом не вбачається.

Отже основні висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог про стягнення з Миколаївського ОЦЗ допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідають вимогам трудового законодавства.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм трудового та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

-------------------------------

Повну постанову складено 11 січня 2018 року.