Провадження № 22-ц/824/2789/2019 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 червня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» до ОСОБА_3 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач ПрАТ СК «Мега-Поліс» звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 27 квітня 2016 року між СК «Мега-Поліс» і ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 12799-10, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов'язані із експлуатацією автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1.

Посилався, що 06 вересня 2016 року на просп.Космонавта Комарова 38-а у м.Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Шкода» р.н.НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_3 Вказана ДТП сталася внаслідок порушення ПДР відповідачем ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Шкода», не вибрав безпечної швидкості і безпечної дистанції та допустив зіткнення із автомобілем «Фольксваген», який зазнав пошкоджень. Вина ОСОБА_3 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 17 листопада 2016 року.

Вказував, що згідно атотоварознавчого звіту № 678-2016 від 26 вересня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген»становить 41285,09 грн. Позивач, виконуючи свої обов'язки перед страхувальником, на підставі страхового акту № 6730/12799-10 від 26 вересня 2016 року виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 36923,85 грн., що стверджується платіжним дорученням № 1283 від 27 вересня 2016 року. Крім того, позивач поніс витрати на оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 720 грн. та витрати за виготовлення реєстраційних номерних знаків в сумі 450 грн., а всього фактичні витрати позивача становлять 38093,85 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована за полісом обов'язкового страхування у ПрАТ «СК «Альфа страхування», яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 17223,46 грн., проте дана сума не

- 2 -

покриває решти збитку в сумі 20870,39 грн. У зв'язку із наведеним просив стягнути із відповідача на йогокористь відшкодування витрат у розмірі 20870,39 грн.та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПрАТ СК «Мега-Поліс» на відшкодування понесених витрат на ремонт автомобіля 19700,39 грн., вартість виготовлення реєстраційних номерних знаків у розмірі 450 грн. та судові витрати 2020 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що рахунок-фактура № 61 від 20 вересня 2016 року не може бути підставою для розрахунку страхового відшкодування, бо виданий ФОП ОСОБА_6, який не є уповноваженим дилером заводу виробника Фольксваген. Суд перекрутив поняття матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля, не врахувавши, що згідно Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і ФДМ України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року, вартість збитку визначається з урахуванням зносу автомобіля і становить 17223,46 грн., що вказано у звіті оцінювача. Така ж позиція підтверджується чисельною судовою практикою ВССУ. З огляду на те, що володільцем застрахованого автомобіля «Фольксваген» були сплачені не всі страхові платежі, то позивач не мав правоих підстав здійснювати виплату страхового відшкодування. Суд безпідставно включив до вартості страхової виплати вартість витрат на державні реєстраційні знаки в сумі 450 грн. Судом стягнуто судовий збір не пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач ПрАТ СК «Мега-Поліс» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 20870,39 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач ПрАТ СК «Мега-Поліс», як страховик за договором добровільного страхування, відшкодував власнику автомобіля «Фольксваген» шкоду, завдану з вини

- 3 -

відповідача ОСОБА_3, отже відбулась заміна осіб у зобов'язанні (суброгація) і у позивача виникло право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому суд виходив з того, що шкода завдана з вини відповідача ОСОБА_3 внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв'язку із завданням шкоди, а тому саме він має нести відповідальність за завдані збитки.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК).

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов'язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що 27 квітня 2016 року між ПрАТ СК «Мега-Поліс» і ОСОБА_4 було укладено договір № 12799-10 добровільного страхування наземного транспорту, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов'язані із експлуатацією автомобіля «Фольксваген», 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

06 вересня 2016 року на просп.Космонавта Комарова 38-а у м.Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, автомобіля «Шкода» р.н.НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 і «Тойота» р.н.НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Шкода», не вибрав безпечної швидкості і безпечної дистанції, порушивши п.п.12.1, 13.1, 2.3 «б» ПДР та допустиши зіткнення із автомобілем «Фольксваген», що стояв попереду і який у свою чергу від удару зіткнувся із автомобілем «Тойота», що стояв перед ним. Внаслідок ДТП автомобіль «Фольксваген» отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_3 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 17 листопада 2016 року про накладення штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до атотоварознавчого звіту № 678-2016 від 26 вересня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП визначена у розмірі 17223 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» визначена у розмірі 41285,09 грн.

В той же час реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_4 склала 36923,85 грн., що стверджується виданим ФОП ОСОБА_6 рахунком-фактурою № 61 від 20 вересня 2016 року.

На виконання умов договору добровільного страхування страховик ПрАТ СК «Мега-

- 4 -

Поліс» виплатила страхувальнику на підставі страхового акту № 6730/12799-10 від 26 вересня 2016 року страхове відшкодування у розмірі 36923,85 грн.Крім того, страховик поніс витрати на оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 720 грн. та витрати за виготовлення реєстраційних номерних знаків в сумі 450 грн., а всього фактичні витрати позивача становлять 38093,85 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована за полісом обов'язкового страхування у ПрАТ «СК «Альфа страхування», яка за зверненням позивача перерахувала страхове відшкодування у розмірі 17223,46 грн. Залишок страхового відшкодування залишився невідшкодованим.

За таких обставин з огляду на заміну осіб у зобов'язанні (суброгація) і наявність у позивача права зворотньої вимоги до ОСОБА_3 як винуватця ДТП відповідального за завдані збитки, суд першої інстанції вірно захистив права страховика ПрАТ «СК «Мега-Поліс» і стягнув на його користь невідшкодовану суму страхової виплати.

Доводи скарги про те, що рахунок-фактура № 61 від 20 вересня 2016 року не може бути підставою для розрахунку страхового відшкодування, бо виданий ФОП ОСОБА_6, який не є уповноваженим дилером заводу виробника Фольксваген безпідставні.

Жоден національний нормативний акт, як і договір № 12799-10 добровільного страхування наземного транспорту, укладений між СК «Мега-Поліс» і ОСОБА_4, не містить вимог про необхідність проведення ремонту автомобіля виключно дилером заводу виробника. Пункт 12.2 договору містить лише імперативну вимогу про необхідність узгодження із страховиком СТО чи сервісного центру, на яких буде проводитися ремонт транспортного засобу. В решті цей пунт передбачає перелік документів на підставі яких визначається розмір збитків, в тому числі акт автотоварознавчої експертизи. В даному випадку згідно атотоварознавчого звіту № 678-2016 від 26 вересня 2016 року (п.12.2 догвоору) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» визначена у розмірі 41285,09 грн., а фактична вартість відновлювального ремонту менше і склала 36923,85 грн., а відтак позивач обгрунтовано компенсував саме реальні затрати на ремонт автомобіля в сумі36923,85 грн.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що суд перекрутив поняття матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля, не врахувавши, що згідно Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року, вартість збитку, яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням зносу автомобіля і становить 17223,46 грн., що вказано у звіті оцінювача.

В даному випадку скаржник помилково ототожнює поняття матеріального збитку, вжите у вказаній Методиці, із розміром збитків, що підлягають відшкодуванню потерпіломуу розумінні ст.ст.22, 1192, 1194 ЦК України.

Зазначений у наведеній Методиці спосіб обрахування вартості матеріального збитку, який визначається з урахуванням коефіцієнта зносу автомобіля, пов'язаний із тим, що окреме законодавство містить обмеження щодо відшкодування шкоди. Зокрема, ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що за обов'язковим страхуванням страховик у зв'язку з пошкодженням автомобіля відшкодовує лише витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Саме тому страховик ОСОБА_3 за договором обов'язкового страхування ПрАТ «СК «Альфа страхування» перерахував позивачу вартість збитку з урахуванням зносу у розмірі 17223,46 грн.

- 5 -

В той же час, відповідно до положень ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Отже, ст.1192 ЦК України чітко вказує на те, що розмір заподіяних потерпілій особі збитків визначається в тому числі відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що у свою чергу свідчить про обгрунтованість судового рішення щодо стягнення на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» невідшкодованої суми страхової виплати.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 356/1733/16-ц та від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц. При розгляді цих справ Верховний Суд, залишаючи судові рішення без змін вказав, що суди вірно стягнули із винуватця ДТП на користь страховика за договором добровільного страхування (суброгація) різницю між вартістю матеріального збитку, що сплачений страховиком за договором обов'язкового страхування, та вартістю відновлювального ремонту, що відповідає фактичному розміру шкоди.

Окрім того, вказані висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16.

Посилання скаржника на те, що володільцем застрахованого автомобіля «Фольксваген» були сплачені не всі страхові платежі, а відтак позивач не мав правових підстав здійснювати виплату страхового відшкодування колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не мають правового значення і не стосуються законності судового рішення.

Доводи скарги про безпідставне включення судом до вартості страхової виплати вартості витрат на державні реєстраційні знаки в сумі 450 грн. спростовуються договором № 12799-10 добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між СК «Мега-Поліс» і ОСОБА_4, п.12.6 якого містить перелік витрат, які не враховуються при визначенні розміру збитку і який не містить виключення щодо витрат на державні реєстраційні знаки.

Посилання скаржника на те, що судом стягнуто судовий збір не пропорційно розміру задоволених вимог суперечать судовому рішенню, згідно якого позов задоволено у повному обсязі. У передбаченому випадку скаржник має право звернутися до суду із заявою про виправлення опискиу рішенні суду за наявності до того підстав.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

- 6 -

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: