ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1230/19 Справа № 212/2546/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Суха Балка на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 Приватного акціонерного товариства Суха Балка про стягнення моральної шкоди, у зв'язку із ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 14 серпня 1986 року по 12 січня 1996 року працювала на шахті Фрунзе за професією підземний вимірювальник та підземний гірничоробітник. 13 жовтня 1988 року з позивачем стався нещасний випадок, а саме при вимірюванні висоти вона отримала отруєння вибуховими газами в результаті чого не змогла продовжувати роботу та 12 січня 1996 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України. Впродовж часу з 1988 року по 2007 рік відсоток втрати професійної працездатності збільшувався і станом на 25 вересня 2007 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на безстроковий термін.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 Суха Балка на користь позивача моральну шкоду, спричинену внаслідок отриманих ушкоджень здоров'ю при здійсненні нею трудової діяльності в розмірі 170000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 Суха Балка на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 40000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Також, вказаним рішенням в порядку розподілу судових витрат з відповідача в дохід держави було стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 Суха Балка подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

18 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14 серпня 1986 року по 12 січня 1996 року працювала на підприємстві відповідача шахті Фрунзе Рудніка Суха Балка, правонаступником якого є ОСОБА_2 Суха Балка, підземним вимірювальником та підземним гірничоробітником.

13 жовтня 1988 року з позивачем стався нещасний випадок за такими обставинами: По наряду начальника дільниці №4 ОСОБА_3 позивач отримала наряд робіт на зміну, при виконанні вимірювання висоти вона отримала отруєння вибуховими газами та була госпіталізована до лікарні.

Відповідно до акту про нещасний випадок №33 від 14 жовтня 1988 року, складеного комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, в п. 15.1 вказано діагноз: Отруєння. (Токсична енцифолопатія 3 ст. З помірними аміостатичним синдромом, дв. Пірамідною недостатністю, вираженим антено-вестибулярним синдромом і порушенням мнестичних функцій).

Висновком МСЕК від 17 вересня 1996 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, яке отримано в зв'язку з нещасним випадком в 1988 році.

Згідно Наказу по підприємству від 10 жовтня 1996 року №709 відповідачем позивачу було призначено відшкодування шкоди, в зв'язку із ушкодженням здоров'я від нещасного випадку.

Починаючи з 1997 року по 1999 рік ОСОБА_1 було встановлено 35% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та визнано інвалідом 3 групи.

При переосвідченні в МСЕК в 2001 році позивачу було збільшено відсоток втрати працездатності в розмірі 50% втрати працездатності та встановлено 3 групу інвалідності.

Згідно довідки МСЕК Серія МСЕ-ДНА-01 №558968 від 25 вересня 2007 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності на безстроковий термін.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки, нещасний випадок, а саме отруєння вибуховими газами, стався з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і вони пов'язані з вимірюванням висоти при виконанні робіт в шахті, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII Про охорону праці, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

ОСОБА_2 на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як вбачається з акту про нещасний випадок №33 від 14 жовтня 1988 року, складеного комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, позивачем отримано отруєння вибуховими газами та відповідно до п. 15.1 встановлено діагноз: токсична енцифолопатія 3 ст. з помірними аміостатичним синдромом, дв. пірамідною недостатністю, вираженим антено-вестибулярним синдромом і порушенням мнестичних функцій.

Отже, ОСОБА_2 Суха Балка, як роботодавець відповідно до положень чинного законодавства повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я при виконанні працівником своїх трудових обов'язків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 Суха Балка про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, був ознайомлений із можливими небезпечними наслідками при здійсненні трудової діяльності так як такі посилання не спростовують діючого законодавства щодо відшкодування моральної шкоди працівникам, які отримали ушкодження здоров'ю, втрату працездатності при виконанні своїх обовязків на підприємстві роботодавця.

Також, спростовуються доводи апелянта щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими нею отруєннями вибуховими газами встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежуює його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер та ступінь отриманих ушкодженню здоров'ю позивача внаслідок отруєння вибуховими газами, падаючий протягом тривалого часу, зокрема починаючи з 1996 року по 2007 рік, відсоток втрати працездатності (50%) та встановлення 3 групи інвалідності на безстроковий термін, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Суха Балка залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_4