ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 612/898/18

Провадження № 22-ц/818/1939/19

Категорія: право власності

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі : ОСОБА_4; Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року у складі судді Мороза О.І.

у цивільній справі № 612/898/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна,-

встановив:

29.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати право власності на автомобіль FOTON BJ 1046V8JB5-2, 2005 року випуску, двигун, кузов, коляска № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, а також скасувати арешт на автомобіль, тип обтяження - арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві постановою від 12.08.2015 року в межах виконавчого провадження № 48656816 щодо боржника ОСОБА_5

Позов обґрунтовано тим, що він придбав у ОСОБА_4 зазначений автомобіль, що підтверджується довіреністю від 15 листопада 2011 року, на протязі 7 років використовував автомобіль за власним розсудом, а в жовтні 2018 року йому стало відомо, що на автомобіль накладено арешт в межах виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_4

Також зазначив, що автомобіль постійно знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 передано за підсудністю для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми права, які привели до неправильного вирішення питання, не враховано вимоги ч.2 ст. 30 ЦПК України, відповідно до якої позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його основної частини. Автомобіль постійно знаходиться за адресою Харківська обл.., Близнюківський район, с.Широке, вул.. Радянська, буд. 9.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Направляючи справу за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. суд першої інстанції прийшов до висновку, що місце знаходження відповідача ОСОБА_4 зареєстровано за адресою АДРЕСА_2, місцезнаходження другого відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - м. Київ, вул.. Краківська, буд. 20., то відповідно до ст. 27 ЦПК України справа не підсудна Близнюковському районному суду Харківської області.

Разом з тим, приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції не врахував таке.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_3 просив визнати право власності на автомобіль FOTON BJ 1046V8JB5-2, 2005 року випуску, двигун, кузов, коляска № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, скасувати арешт на автомобіль, тип обтяження - арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві постановою від 12.08.2015 року в межах виконавчого провадження № 48656816 щодо боржника ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, яка визначає правила виключної підсудності, основної його частини.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред'явленні позову норм інших видів територіальної підсудності.

З урахуванням того, що серед позовних вимог ОСОБА_3 міститься також і позовна вимога про зняття арешту стосуються рухомого майна - автомобіля марки FOTON BJ 1046V8JB5-2 випуску 2005 року номерний знак НОМЕР_1, то суду першої інстанції необхідно встановити місцезнаходження цього майна та з урахуванням цих обставин вирішити питання про підсудність даної справи за правилом частини 2 статті 30 ЦПК України

Апеляційний суд позбавлений можливості з'ясування зазначених обставин та ухвалення остаточного судового рішення щодо визначення підсудності у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи необхідних даних про обставини, які мають значення для справи, а також у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України, усунення яких віднесено до повноважень суду першої інстанції із застосуванням положень частини 1 статті 185 ЦПК України.

Так, в поданій до суду 29.11.2018 року позовній заяві до Дніпровського РВ ВДВС ГТУЮ у м.Києві ОСОБА_3 просив скасувати арешт на автомобіль FOTON BJ 1046V8JB5-2 випуску 2005 року номерний знак НОМЕР_1, накладеного відповідачем постановою про відкриття виконавчого провадження № 48656816 від 12.08.2015 року.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказував, що 15.11.2011 року він придбав у ОСОБА_4 зазначений автомобіль, доказом чого, на його думку є довіреність.

Також ОСОБА_3 посилався на ту обставину, що після сплати коштів (не вказуючи коли саме, кому, на якій підставі, в якому розмірі, у який спосіб та ін.) він на протязі 7 років користувався автомобілем, а у жовтні 2018 року йому, начебто, стало відомо, що Дніпровським РВ ВДВС ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження і винесено постанову від 12.08.2015 року про арешт майна боржника ОСОБА_4, а саме - автомобіля FOTON BJ 1046V8JB5-2 випуску 2005 року номерний знак НОМЕР_1.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надав квитанцію сплати судового збору у сумі 704 грн.80 коп., копії свого паспорта, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації його місця проживання, довідки Дергачівської міжрайонної ДПІ про його ідентифікаційний номер, копію свідоцтва на спірний автомобіль, виданого 20.05.2005 року МРЕВ-5 м.Києва, і копію довіреності ОСОБА_4, посвідченої 19.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепенею О.М., якою ОСОБА_4 довірив розпорядження спірним автомобілем трьом особам, в тому числі і ОСОБА_3

В цій позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування підстав звернення саме до Близнюківського районного суду, не зазначено джерело та обставини отримання позивачем інформації про порушення права позивача, а також докази чи хоча би вказівка на них, на підтвердження доводів про місцезнаходження автомобіля, про реєстрацію його місцезнаходження, правові підстави.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 року позовна заява ОСОБА_3 залишалася без руху з підстав невідповідності вимогам ст.175 ЦПК України.

20.12.2018 року ОСОБА_3 подав заяву про усунення недоліків і долучив до неї позовну заяву до Дніпровський РВ ВДВС ГТУЮ у м.Києві та до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, про визнання права власності на автомобіль, про зняття арешту з майна, а в резолютивній частині цієї позовної заяви просив визнати за ним право власності на автомобіль та зняти арешт, накладений постановою державного виконавця.

При цьому ОСОБА_3 у новій позовній заяві посилався на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві від 29.11.2018 року, процитував положення статей 220, 526, 527, 638 ЦК України, зазначив, що автомобіль постійно знаходиться за адресою АДРЕСА_1, однак жодних доказів не надав, а у якості додатку зазначив ті ж самі документи, що і в позовній заяві від 29.11.2018 року, які фактично, крім нової квитанції від 20.12.2018р. про сплату судового збору у сумі 352 грн.40 коп., до нової позовної заяви не долучені ( в матеріалах справи у якості додатків до цієї позовної заяви не долучені). Акт про фактичну відсутність документів, формально зазначених у додатку до позовної заяви від 20.12.2018 року працівниками апарату Близнюківського суду не складався.

Не зважаючи на вказані обставини та відсутність у первісній і поданій 20.12.2018р. позовній заяві ОСОБА_3 даних щодо обставин, які мають значення для вирішення питання про підсудність, суд постановив ухвалу про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва із застосуванням ст. 27 ЦПК України без урахування предмету спору.

Фактично за наявних недоліків позовної заяви (таких як відсутність обґрунтування виключної підсудності) суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про необхідність передачі справи іншому суду, що не виключає вирішення цього питання після усунення недоліків позовної заяви та з'ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про підсудність з урахуванням положень ч.2 ст.30 ЦПК України.

За таких обставин ухвала Близнюківського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питань, передбачених ст.ст.185-187, 31 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 371,372, 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 16 січня 2019 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді - О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина