Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/771/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Дубовика П.В.,

з секретарем Галенчик О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в смт.Народичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогір»я молокопродукт» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 39321,31 грн., середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 29789,18 грн. мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді сторожа Народицького молокоприймального пункту ТОВ «Білогіря молокопродукт», з 21.08.2015 року по 01.03.2018 року. При звільненні з ним не був проведений розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 39321,31 грн.. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року відкрите спрощене провадження у даній справі, і в цей день ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Ухвала суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу вручена 12.12.2018 року.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тому в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач у період з 21.08.2015 року по 01.03.2018 року працював у відповідача на посаді сторожа Народицького молокоприймального пункту ТОВ «Білогір»я молокопродукт», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.3-6).

При звільненні позивача, відповідач з ним не розрахувався і заборгованість по заробітній платі станом на 01 березня 2018 року згідно гарантійного листа щодо погашення заборгованності по заробітній платі ТОВ «Білогір»я молокопродукт» від 01.03.2018 року становить 55437,39 грн. (а.с.9).

Відповідно листа управління Держпраці у Полтавській області від 27.11.2018 року №02-11/6833, сума заборгованості із виплати заробітної плати перед ОСОБА_1, станом на 29.03.2018 року, у ТОВ «Білогір»я молокопродукт» склала 45940,07 грн. (а.с.35).

Визначаючи розмір належної до стягнення суми заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги зазначені лист управління Держпраці у Полтавській області від 27.11.2018 року №02-11/6833, гарантійний лист відповідача, розрахункові листки за січень-березень 2018 року по виплаті заробітної плати ТОВ «Білогір»я молокопродукт» ОСОБА_1 (а.с.10), виписки по картковому рахунку за період з 25.09.2015 року по 07.06.2018 року та з 04.05.2018 року по 24.09.2018 року (а.с.11-14), і приходить до висновку, що відповідач, з урахуванням проведених останнім виплат позивачу після його звільнення на суму 16116,08 грн., на час розгляду справи в суді має заборгованість із заробітної плати перед позивачем в сумі 39321,31 грн.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1.

В інших рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 протоколу до Конвенції. Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто, має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З врахуванням положень ст.47 КЗпП України, не можуть бути покладені в основу рішення по справі посилання відповідача на відсутність спору між сторонами та відповідно не можуть вони бути і підставою для закриття провадження по справі.

Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач належного розрахунку з позивачем в строки передбачені ст.47, 116 КЗпП України не провів, тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 39321,31 грн. заборгованостіпо заробітній платі.

Тому, позов в цій частині підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача 39321,31 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати.

Водночас, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.)

Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум

відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 було звільнено 01.03.2018 року, розрахунок на день ухвалення рішення судом не проведено, тому, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 02.03.2018 року по 18.10.2018 року

Для розрахунку середнього заробітку судом взято відомості про нарахування заробітної плати за січень та лютий 2018 року (а.с.10), відповідно до яких середня заробітна плата становить 189,74 грн. за один день ( 4435,90 грн. заробітна плата за січень 2018 року за 23 відпрацьованих днів + 3723,00 грн. заробітна плата за лютий 2018 року за 20 відпрацьованих днів, всього 8158,90 грн. : на 43 робочих дні). Таким чином за період з 02.03.2018 року по 18.10.2018року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 29 789,18 грн. ( 189,74 грн. Х 157 робочі дні затримки розрахунку).

На запит суду щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні, ТОВ «Білогір»я молокопродукт» будь-якої відповіді не надало.

За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обов'язок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

З огляду на викладені обставини, позов підлягає задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України „ Про судовий збір ".

Керуючись ст. ст.7, 9, 10, 12, 13, 141,263-266,272,273,274,277,279,354 ЦПК України, ст. 117 КЗпП України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогір»я молокопродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 39321,31 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2018 року по 18.10.2018 року в сумі 29789,18 грн.

Рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогіря молокопродукт» на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Народицький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Білогіря молокопродукт», код за , адреса місцезнаходження: м. Гадяч по вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, Полтавської області.

Суддя: П. В. Дубовик