Ухвала

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 607/4930/19

провадження № 61-15957ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадових (службових) осіб,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадових (службових) осіб.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що Тернопільською міською радою, через дії її посадових осіб їй заподіяно шкоду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадових (службових) осіб, що полягає у незаконному накладенні на позивача штрафу в розмірі 8 500 грн за нібито самочинне будівництво балкону. Моральну шкоду ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є особою похилого віку, отримує пенсію в незначному розмірі та доглядає стареньку матір (94 роки). Притягнення її до адміністративної відповідальності, сплата штрафу, судові процеси призвели до того, що вона зазнала різких змін у своєму повсякденному житті і здоров`ї, стала знервованою, втратила душевний спокій, у неї порушився сон, як наслідок почала уникати зустрічей із друзями, стала закритою, почастішали випадки звернення її за медичною допомогою.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області на користь ОСОБА_1 28 500 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадовими (службовими) особами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 8 500 грн на відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26 липня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року скасовано,постановлено нове рішення, яким в позові відмовлено.

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 липня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 28 500 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України в місті Тернополі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування та його посадових (службових) осіб.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький