печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Павленко В.О.

справа № 757/65763/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про поновлення на роботі, скасування наказу про дисциплінарне стягнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - РСЦ МВС в м. Києві) про поновлення на роботі, скасування наказу про дисциплінарне стягнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працювала в РСЦ МВС в м. Києві на посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру № 8043 РСЦ МВС в м. Києві. У період з 04 по 09 жовтня 2017 року відповідачем проведено службове розслідування щодо перевірки фактів та з'ясування обставин щодо можливого неналежного здійснення ОСОБА_1 реєстрації транспортного засобу, а також перевірки дотримання законності при виконанні нею службових обов'язків. За наслідками службового розслідування складено акт, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснила грубе порушення вимог п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 та п.п. 2.5, 2.25 Посадової інструкції під час реєстрації транспортного засобу. 27 жовтня 2017 року наказом РСЦ МВС в м. Києві № 81к ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого наказом № 82к від 27 жовтня 2017 року її було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, а накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення надмірним та непропорційним, оскільки її дії не призвели до негативних наслідків у вигляді людських жертв або заподіяння значної матеріальної та моральної шкоди громадянину, державі, підприємству тощо. Окрім того, роботодавець не врахував при обранні виду дисциплінарного стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку, не врахував її попередню роботу, а саме те, що вона регулярно отримувала премії за успішне виконання покладених на неї обов'язків, не притягувалась до дисциплінарної відповідальності, а також не вжив жодних дій щодо незаконної, на думку відповідача, реєстрації транспортного засобу, що підтверджує відсутність порушень позивачем посадової інструкції. Також позивач заперечує проти висновку роботодавця про відсутність у неї кваліфікації, необхідних для здійснення нею дій відповідно до посадової інструкції. Просить наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення та наказ про звільнення скасувати, поновити її на посаді, а також стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 522,85 грн. за період з 27.10.2017 по 02.11.2017.

Ухвалою суду від 06 листопада 2017 року у відкритті провадження відмовлено (а.с. 12).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2018 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року скасовано, справу направлено до Печерського районного суду м. Києва для подальшого розгляду (а.с. 41-42).

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 92).

Копія зазначеної ухвали направлена сторонам поштою (а.с. 93).

11 квітня 2018 року відповідач РСЦ МВС в м. Києві надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо задоволення позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Мотивує заперечення тим, що відповідачу стало відомо про грубе порушення ОСОБА_1 вимог законодавства та її посадових обов'язків, а саме те, що 27 вересня 2017 року позивачем в територіальному сервісному центрі було проведено первинну реєстрацію транспортного засобу за відсутністю власника автомобіля. Зазначено, що власник транспортного засобу ОСОБА_3 підтвердив зазначену інформацію, про що надав письмові пояснення. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем був порушений п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, відповідно до якого державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника. Окрім того, відповідач посилається на порушення ОСОБА_1 п.п. 2.5, 2.25 посадової інструкції провідного консультанта-адміністратора ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві, відповідно до яких провідний консультант-адміністратор проводить реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів та особисто проводить ідентифікацію особу заявника згідно з паспортом або документом, що його замінює. Відповідач вважає, що внаслідок виявлених ним порушень до ОСОБА_1 правомірно було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, оскільки обставин, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено, а її дії суперечать меті створення територіальних сервісних центрів, які націлені на якісне надання послуг та на безумовне виконання вимог законодавства України.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні від сторін не надходило.

Заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подавав.

За таких обставин, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27 грудня 2016 року працювала провідним консультантом-адміністратором територіального сервісного центру № 8043 РСЦ МВС в м. Києві (а.с. 52, 65).

У період з 04 по 09 жовтня 2017 року відповідачем у складі комісії з проведення службового розслідування проведено службове розслідування стосовно перевірки фактів та з'ясування обставин щодо можливого неналежного здійснення ОСОБА_1 реєстрації транспортного засобу, а також перевірки дотримання законності при виконанні нею службових обов'язків, внаслідок чого було складено акт службового розслідування (а.с. 66-72).

Так, відповідно до акту 27 вересня 2017 року вбачається, що провідним консультантом-адміністратором ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві ОСОБА_1 проведено операцію «первинна реєстрація транспортного засобу придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону» за власником ОСОБА_3 за відсутності власника транспортного засобу.

Від ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення, у яких ОСОБА_1 зазначила, що 27 вересня 2017 року документи на реєстрацію автомобіля вона прийняла від ОСОБА_3 та в подальшому прийняла рішення про реєстрацію автомобіля, видала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та видала номерні знаки. Проте власник транспортного засобу ОСОБА_3 у письмових поясненнях зазначив, що автомобіль, який він придбав в автосалоні ТОВ «Торговий дім «УКРЛАДА», зареєстрували на його ім'я менеджери цього автосалону, після чого передали йому свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки на придбаний ним автомобіль.

Також в акті службового розслідування зазначено про аналіз відеозаписів з веб-камер ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві за 27.09.2017, внаслідок чого встановлено, що ОСОБА_3 не був присутній під час здійснення придбаного ним транспортного засобу. Отже, комісією з проведення службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 було порушено п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, відповідно до якого державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також п.п. 2.5, 2.25 посадової інструкції провідного консультанта-адміністратора ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві, відповідно до яких провідний консультант-адміністратор проводить реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів та особисто проводить ідентифікацію особу заявника згідно з паспортом або документом, що його замінює. Внаслідок встановлених порушень комісія з службових розслідувань дійшла висновків про недостатню кваліфікацію ОСОБА_1 та невідповідність займаній посаді, запропонувала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

27 жовтня 2017 року за результатами службового розслідування та відповідно до ст. 147-150 КЗпП України головним спеціалістом Головного сервісного центру в.о. начальника ОСОБА_4 видано наказ № 81к про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - звільнення з займаної посади (а.с. 73-74) та наказ № 82к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 28 жовтня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 та п. 2 ч. 1 ст. 147 КзпП України (а.с. 75).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т. ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір. При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КзпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Статтею 149 КзпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Тобто частина друга ст. 149 КЗпП надає право власникові вибирати вид стягнення, але зобов'язує його враховувати при цьому цілу низку факторів: 1) ступінь тяжкості вчиненого проступку; 2) заподіяну порушенням шкоду; 3) обставини, за яких вчинено проступок; 4) попередню роботу працівника.

З наказу № 81к від 27.10.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вбачається, що відповідач, при обранні ОСОБА_1 виду дисциплінарного стягнення, не встановлював, зокрема, факт заподіяння діями ОСОБА_5 шкоди, настання негативних наслідків вчинених дій та не досліджував попередню роботу працівника.

У відзиві на позовну заяву відповідач лише зазначив, що обставин, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1, не встановлено.

Проте, позивачем на підтвердження сумлінного виконання нею трудових обов'язків та додержання трудової дисципліни надано довідку про нарахування їй щомісячно премії за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року у загальній сумі 61 329 грн. 41 коп. та довідку, що вона раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувалася (а.с. 89, 90).

Також судом встановлено, що в обгрунтування притягнення до дисциплінарного стягнення у виді звільнення у наказі № 81к від 27 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено, що вчинені ОСОБА_1 дії не відповідають вимогам посадової інструкції та свідчать про недостатню кваліфікацію та невідповідність займаній посаді, що призводить до формування негативного іміджу роботи РСЦ МВС в м. Києві та сервісних центрів МВС в цілому та призвели до втрати довіри зі сторони РСЦ МВС в м. Києві до неї як до працівника, внаслідок чого ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників РСЦ МВС в м. Києві, затвердженого протоколом № 5 від 03.02.2017 загальних зборів працівників РСЦ МВС в м. Києві, зокрема п. 1 розділу VIII, встановлено, що звільнення, як дисциплінарне стягнення, може бути застосоване відповідно до пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40 КзпП України (а.с. 82-86).

Пунктом п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справі про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести за його згодою на іншу роботу.

Таким чином, при звільнені працівника за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України обов'язковому з'ясуванню підлягає те, що працівник не може виконувати покладених на нього трудових обов'язків і така неможливість обумовлена саме недостатньою кваліфікацією.

Невідповідність працівника займаній посаді може бути виявлена за результатами атестації. При цьому Пленум Верховного Суду України у вищезазначеній постанові вказав, що висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.

Разом з тим, звільнення позивача з підстав виявлення невідповідності її займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, відбулось лише за результатами службового розслідування, без урахування показників її роботи та інших обставин, що підлягають з'ясуванню при звільненні працівника за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Окрім того, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, одна з яких передбачена частиною 2 ст. 40 КзпП України, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, керівництвом РСЦ МВС в м. Києві не було запропоновано позивачу іншої роботи в РСЦ МВС у м. Києві. Зокрема, відповідачем не надано суду доказів пропонування позивачу іншої роботи в РСЦ МВС у м. Києві та відмови ОСОБА_1 від такої пропозиції.

Крім того, суд відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в РСЦ МВС у м. Києві створена професійна спілка. Зокрема, Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, затверджені протоколом № 5 від 03.02.2017 року Загальних зборів працівників РСЦ МВС в м. Києві, були погоджені Головою первинної профспілкової організації РСЦ МВС в м. Києві Нараєвським І.М. (а.с.86).

Суду не надано докази звернення відповідача до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) з письмовим поданням про розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Як роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Тому ухвалою суду від 14 грудня 2018 року провадження у цивільній справі зупинялось для запитання згоди первинної профспілкової організації РСЦ МВС у м. Києві на звільнення ОСОБА_1

12 лютого 2019 року від первинної профспілкової організації РСЦ МВС у м. Києві надійшов лист про неможливість надання згоди первинною профспілковою організацією РСЦ МВС у м. Києві на звільнення ОСОБА_1, оскільки остання не є її членом.

Таким чином, стороною відповідача не надано доказів у розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження дотримання відповідачем законодавства про працю при притягненні до дисциплінарної відповідальності та звільненні ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що наказ головного спеціаліста Головного сервісного центру в.о. начальника РСЦ МВС в м. Києві № 81 к від 27 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та наказ головного спеціаліста Головного сервісного центру в.о. начальника РСЦ МВС у м. Києві № 81 к від 27 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконними, оскільки видані з порушенням норм трудового законодавства.

Отже, наказ головного спеціаліста Головного сервісного центру в.о. начальника РСЦ МВС у м. Києві № 81 к від 27 жовтня 2017 року притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності підлягає скасуванню, а позов у цій частині підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру № 8043 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з 28 жовтня 2017 року, а позов у цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування не підлягають задоволенню, оскільки єдиним визначеним ст. 235 КЗпП України способом захисту при незаконному звільненні працівника є поновлення його на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, у зв'язку з поновленням позивача на посаді з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до ухвалення судового рішення.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 , середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку про необхідність її задоволення, виходячи із такого.

Довідки про середньомісячну заробітну плату чи середньоденну заробітну плату суду не надано.

В наказі про прийняття ОСОБА_1 на роботу встановлено посадовий оклад у розмірі 2 196 грн. та надбавку за високі досягнення ц праці в розмірі 50% (а.с. 65), тобто заробітна плата за місяць позивача складає 3 294 грн.

Виходячи із наведеного, а також враховуючи розпорядок роботи працівників ТСЦ № 8043 РСЦ МВС у м. Києві, встановлений розділом VІ Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників РСЦ МВС у м. Києві (а.с. 85), кількість робочих днів за останні два місяці роботи (серпень, вересень 2017 року) становить 44 дні.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 149 грн. 73 коп. (3 294 грн. х 2 / 44 робочих дні).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення (з 27.10.2017) до ухвалення судового рішення (01.04.2019) у розмірі 90 886,11 грн., з розрахунку 149 грн. 73 коп. х 607 робочих днів.

Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до положень п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням ставок судового збору, які діяли на час подання позову до суду, судовий збір стягується з відповідача на користь держави за вимоги немайнового характеру (про поновлення на роботі) у розмірі 640 грн. та за вимоги майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ) у розмірі 908 грн. 86 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40, 147, 149, 235 КЗпП України, Законом України «Про судовий збір», Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про поновлення на роботі, скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Скасувати наказ Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 81к від 27 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру № 8043 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з 28 жовтня 2017 року.

Стягнути з Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 886 грн. 11 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3 294 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів - допустити до негайного виконання.

У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення - відмовити.

Стягнути з Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь держави судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн 00 коп. та за вимоги майнового характеру у розмірі 908 грн. 86 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11, .

Суддя О.В.Батрин