Справа № 468/1643/18-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання - Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Баштанка цивільну справу № 468/1643/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним (третя особа - ОСОБА_3),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, який спадкодавець придбала разом з чоловіком ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1-415 від 02.08.1999 року у відповідача ОСОБА_2 Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на універсальній торговій біржі «Віконт-Т». Сторонами угоди була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. На виконання угоди покупці передали продавцю обумовлену ними суму вартості будинку та отримали взамін будинок, в якому проживали. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На даний час позивач не може оформитися в правах спадкоємця на вказаний будинок, оскільки не було посвідчено нотаріально договір купівлі-продажу будинку. Оскільки угоду купівлі-продажу будинку фактично виконано, позивач просив про задоволення позову.

Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про народження; світлокопію договору купівлі-продажу №1-415 від 02.08.1999 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т»; світлокопію реєстраційного напису від 12.08.1999 року; архівну довідку від 26.11.2018 року № 174-07/05; світлокопію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії) та заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, який спадкодавець придбала разом з ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1-415 від 02.08.1999 року у відповідача ОСОБА_2 Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на універсальній торговій біржі «Виконт-Т». Сторонами угоди була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. На виконання угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали продавцю обумовлену ними суму вартості будинку та отримали взамін будинок. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На даний час позивач не може оформитися в правах спадкоємця на вказаний будинок, оскільки не було посвідчено нотаріально договір купівлі-продажу будинку.

При цьому, відповідач визнає пред'явлений до нього позов.

Таким чином судом встановлено, що при укладені угоди було порушено право покупця на належне оформлення договору купівлі-продажу квартири, який потребував нотаріального посвідчення відповідно до ст. 227 ЦК УРСР.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.47 ЦК УРСР (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), із змісту якої слідує, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки в судовому засіданні, у зв'язку з визнанням позову відповідачем встановлено, що сторони угоди купівлі-продажу домовились щодо усіх істотних умов договору, що, крім визнання відповідачем, підтверджується письмовими доказами, а саме: договором купівлі-продажу № 1-415 від 02.08.1999 року, укладеним на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т»; реєстраційним написом. Крім того, відбулося повне виконання договору, але сторона ухилилися від нотаріального посвідчення угоди, - зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.

Оскільки позов задоволений у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №0.0..1 від 26.11.2018 року сплатив 704,80 грн, отже 352,40 грн має бути повернуто позивачу з державного бюджету.

На підставі ст.ст. 47; 227 ЦК УРСР та керуючись ст.ст. 12; 13; 82; 206; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним (третя особа - ОСОБА_3) - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений 02 серпня 1999 року між ОСОБА_2 (продавцем), з одного боку, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (покупцями), з другого боку, та зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» 02 серпня 1999 року за №1-415.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого при зверненні до суду судового збору згідно з квитанцією №0.0..1 від 26.11.2018 року в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2);

Третя особа: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Повне судове рішення складене 10.01.2019 року.

суддя: