Дата документу 11.01.2019 Справа № 318/1954/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 318/1954/17Головуючий у 1-й інстанції Комишня Н.І.
Пр. № 22-ц/807/514/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь за письмовою розпискою 1350,00 доларів США в еквіваленті 34519,50 грн. суми основного зобовязання, сплачену ним суму судового збору 640,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 10.09.2014 року відповідачем позивачу була видана власноруч написана розписка відповідно до якої відповідач отримала 1350,00 доларів США без строку повернення. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач надала позивачу письмову розписку та зобов'язалась повернути борг. 17.08.2017 року, зі слів відповідача, позивач зрозумів, що відповідач не має наміру повертати йому кошти, ігнорує дзвінки, при зустрічі робить вигляд, що не бачить позивача. Взяті на себе зобов'язання за договором позики відповідач не виконала, позичені кошти до цього часу не повернула, на неодноразові звернення не реагує. 17.08.2017р. позивач направив вимогу - заяву про повернення грошових коштів, але 08.09.2017р. представник позивача отримав повернуту поштою вимогу-заяву від 17.08.2017р. №17/08 з поміткою «за закінченням терміну зберігання». Так відповідачем сума за розпискою не сплачена в обумовлений термін. Позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо надання грошових коштів, але у зв'язку вищенаведеним вимушений звернутись для захисту своїх прав до суду.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2017 року (а.с. 15) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Заочним рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року (а.с. 107-108) позовні вимоги ОСОБА_4 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за письмовою розпискою 1350,00 доларів США в еквіваленті 34519,50 грн. суми основного зобов'язання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Позивач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року (а.с. 145) у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 152-155) просила заочне рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 158).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16 листопада 2018 року (а.с. 167), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.171).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_4 особисто чи через свого представника не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.202, 202, 203, 205, 207, 526, 530, 545, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76- 81, 223, 258, 264, 265, 268, 273, 281,282, 352 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.09.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_4 передав у власність відповідача ОСОБА_2 1350,00 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, що була надана суду першої інстанції стороною позивача та міститься в матеріалах справи (а.с. 105).

17.08.2017 року представником позивача було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу-заяву про повернення грошових коштів за договором позики від 10.09.2014 року у сумі 34546,50 грн. (а.с. 7-9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що наявність оригіналу розписки у кредитора ОСОБА_4 свідчить про невиконання боржником ОСОБА_2 свого обовязку.

Згідно з інформацією НБУ курс валют станом на 17.08.2017 року складав 2557,27 грн. за 100 доларів США. (а.с. 6).

Отже, 1350,00 доларів США в еквіваленті станом на 17.08.2017 року становить 34519,50 грн.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та задовольнив позов останнього у повному обсязі у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем та представником останньої апеляційному суду не надані.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору позики сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обовязковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач не заявляла у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін та останні не були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, а, відповідно, не переглядаються апеляційним судом у цій справі.

Разом із тим, відповідач та її представник також не надали у матеріали цієї справи рішення будь-якого суду про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін (розписки відповідача) недійсним в іншій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача про написання вищезазначеної розписки відповідачем під тиском ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

За змістом якої: доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, само по собі повідомлення ОСОБА_2 до Кам'янсько - Дніпровського ГУНП в Запорізькій області, за яким було припинено перевірку 12.06.2017 року (висновок, копія а.с.124), нічого не підтверджує і не спростовує у цій справі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду у цій справі належних, допустимих доказів на підтверджування існування інших правовідносин, ніж ті, що були встановлені судом першої інстанції у цій справі.

В силу вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України).

У даному випадку це розписка ОСОБА_2 від 10.09.2014 року (оригінал а.с.105).

За змістом ст. 1049 ч. 1 абз. 2 ЦК України (обовязок позичальника повернути позику) якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У даному випадку строк для виконання зобовязання ОСОБА_2 вважається таким, що настав.

Оскільки, хоча й вищезазначена розписка ОСОБА_2 не містить дати, до якої остання повинна повернути коштибенда А.П. в сумі 1350,00 доларів США.

Проте, 17.08.2017 року представником позивача було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу-заяву про повернення грошових коштів за договором позики від 10.09.2014 року у сумі 34546,50 грн. (а.с. 7-9).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги в особі її представника на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у сумі 960,0 грн. (а.с.165), сплаченого стороною відповідача при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Камянсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6