Провадження №22-ц/812/106/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/5695/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене під головуванням судді Кузьменка В.В. 4 липня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову АТ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що 21 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість у розмірі 60 580 грн. 65 коп., яка складається з 4504 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 49 515 грн. 02 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3199 грн. 75 коп. пені, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 2860 грн. 98 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену кредитну заборгованість.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2018 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПРИВАТБАНК» кредитну заборгованість у розмірі 4504 грн. 90 коп. (тіло). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів, просило

рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що з умов укладеного між сторонами договору не вбачається підстав для нарахування відсотків на заборгованість у розмірі 34,80% річних з 1 вересня 2014 року та 43,20% річних з 1 квітня 2015 року, оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору передбачена базова ставка 30%. Крім того змін істотних умов договору в установленому законом порядку позивачем не надано. Також на думку суду не підлягають стягненню пеня та штрафи, оскільки одночасне застосування за одне й те саме порушення подвійної цивільно-правової відповідальності є порушенням положень ст. 61 Конституції України.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, за матеріалів справи вбачається, що між АТ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 21 жовтня 2010 року укладено кредитний договір №б/н. Згідно вищезазначеного договору Банк надав останній кредит в сумі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За кредитом, відкрито банківський рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_2 зі строком дії по листопад 2013 року, до якої їй було видано додаткову картку № НОМЕР_3 зі строком дії по липень 2017 року, тобто по 31 липня 2017 року (а.с.142).

Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг ( далі - Умови) та Тарифи банку.

Підписом на заяві відповідач погодилась, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг , з умовами якого вона ознайомлена.

Факт отримання відповідачем карти підтверджується копією фотографії ОСОБА_1 з картою (а.с.84).

Згідно довідки про умови кредитування, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця до 25 числа кожного місяця

позичальник повинен сплачувати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. на місяць .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 30 вересня 2017 року у розмірі 60 580 грн. 65 коп., яка складається з 4504 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 49 515 грн. 02 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3199 грн. 75 коп. пені, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 2860 грн. 98 коп. - штраф (процентна складова).

Оскільки остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто до 31 липня 2017 року, то строк позовної давності до стягнення заборгованості за тілом кредиту не сплинув.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з наданим позивачем розрахунком процентів, на підставі наступного.

Згідно з Тарифами банку, які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка - 30,00% річних, розмір комісії за кредитне обслуговування - не встановлено.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов'язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до пп.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК (у редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч.4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною в кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 17.08.2002 №1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте таких доказів матеріали справи не містять.

За такого, колегія суддів не може погодитись з нарахуванням Банком процентів з розрахунку 34,80 річних з 1 вересня 2014 року та 43,20% річних з 1 квітня 2015 року та вважає за необхідне застосувати процентну ставку 30% річних, як передбачено умовами договору.

При визначенні розміру заборгованості по процентам колегія суддів враховує наступне.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки умовами договору встановлені як окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, так і кінцевий термін повернення кредиту, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, звертаючись до суду у жовтні 2017 р., позивач пропустив строк позовної давності до стягнення чергових щомісячних платежів, строк виконання яких настав 20 жовтні 2014 року. Відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності ( а.с. 51-52 ).

Проте, строк позовної давності до зобов'язань сплатити проценти за користування кредитом за період з 21 жовтня 2014 року по 31 липня 2017 року(строк дії картки) позивачем не пропущено та становить 1014 днів.

Таким чином, розмір заборгованості по процентам складатиме 3303 грн. 25 коп. на підставі наступного розрахунку: 4504,90 - заборгованість за кредитом х 30% / 360 днів = 3,75 грн процентів за 1 день. 1014 днів х 3,75 грн. = 3802 грн. борг за процентами. При цьому 6 лютого 2015 року відповідачем сплачено 531 грн. 89 коп., з яких 405 грн. слід зарахувати на погашення процентів заборгованість за якими на 6 лютого 2015 року становила 405 грн.( з 21 жовтня 2014 по 6 лютого 2015 року =108 днів х 3,75 грн. процентів в день = 405 грн.) та 126 грн. 89 на погашення заборгованості по тілу тіла . Отже заборгованість по тілу кредиту становитиме 4378 грн. 01 коп. В період з 7 лютого по 31 липня 2017 року, тобто за 905 днів розмір процентів становитиме: 4378,01 х 30%/360 днів=3,65 грн. процентів за 1 день х 905 днів= 3303 грн. 25 коп.

Розмір пені від суми заборгованості з урахуванням позовної давності за 10 місяців становитиме 437 грн. 80 коп. ( 1% від суми боргу).

При цьому колегія суддів виходить з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом , а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, тобто до 31 липня 2017 року.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від4 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Крім того, відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме - пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За такого, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає лише пеня.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 жовтня 2010 року становить 8119 грн. 06 коп., з яких 4378 грн. 01 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3303 грн. 25 коп. заборгованість по процентам та 437грн.80 коп. пені.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував зазначенні положення та норми матеріального права, які дають підстави для стягнення процентів та пені, то рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості за кредитом.

Посилання представника відповідача у засіданні судової колегії на те, що відповідач не підписувала кредитний договір, а кредитними коштами користувався її син, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, оскільки зазначенні обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 536 грн. судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам ( 8119 грн. розмір задоволених позовних вимог х 4000 грн.(судові витрати, сплачені позивачем за подачу позовної заяви - 1600 гр. + 2400 грн. за подачу апеляційної скарги) / 60 581 грн. розмір заявлених позовних вимог= 536 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ППРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1/Д, ) заборгованість за кредитним договором від 21 жовтня 2010 року у розмірі 8 119 грн. 06 коп. та 536 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено15 січня 2019 року