Справа № 687/1434/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Борсука В.О.,

з участю секретаря - Цугель Т.В.,

з участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, вказуючи на те, що 12.06.2018 року до позивача звернувся ОСОБА_1 з проханням позичити йому 33 000 (тридцять три тисячі) гривень, за умови повернення йому зазначеної суми до 12.09.2018 року під 10% місячних. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_1 власноруч в присутності двох свідків написав розписку і отримав гроші. Однак, відповідач свої зобовязання згідно договору та вказані строки в борговій розписці не виконав, при звернені до відповідача з вимогою повернення коштів на протязі даного періоду, останній не реагує, а тому позивач змушений звернутися в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково, а саме в сумі 38 тис. грн., просить відмовити в решті позовних вимог.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2В та ОСОБА_1 12.06.2018 року був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав позику в сумі 33000 грн., під 10 % місячних, із кінцевим терміном повернення до 12.09.2018 року, що підтверджується копією розписки від 12.06.2018 року.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобовязань щодо повернення позики і на даний час.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі № 6-1229цс16, розяснено, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як зазначено в розписці, за кожен місяць користування грошовими коштами відповідач зобовязався сплачувати 10 (десять) процентів від зазначеної у розписці суми.

Станом на 05.12.2018 року відповідач грошові кошти не повернув, тому загальна сума за користування коштами за 5 місяців та 23 дні становить 19030 грн. (3300х5=16500, 3300:30x23 = 2530грн., 16500+2530 = 19030 грн.).

Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 52030 грн. (33000+19030). Період за який нараховуються інфляційні втрати - вересень 2018 року по жовтень 2018 року, а саме:

-вересень 2018 року, 101,9%, 52030x101,9%:100-52030 = 988 грн.;

-жовтень 2018 року, 101,7%, 52030x101,7%:100-52030 = 884 грн..

Втрати від інфляції разом складають: 1872 грн. 00 коп. (988+884=1872).

Сума боргу + сума втрат від інфляції х кількість прострочених днів х 3%/365 (52030 грн+1872,00 грн.) х 83 х 3%/365= 533 грн.

Отже, станом на 05.12.2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53556 грн. 00 коп. (33000+19030+1872,00+533,00=54435,00 грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищезазначеного суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору. Керуючись ст.ст. 12, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, заборгованість в сумі 54435 грн 00 коп (п'ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять п'ять гривень), з яких: 33000 - сума позики; 1872 грн. - інфляційні втрати.; 19030 - проценти від суми позики; 533 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,704 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-технічної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Чемеровецький районний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення виготовлено 01.04.2019 року.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя В.О.Борсук