Справа № 168/569/18
Провадження № 2/168/4/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар с/з - Островерха Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась із позовом до ОСОБА_3 , мотивуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11974740 від 31 жовтня 2013 року. Відповідач зареєстрована зі згоди попереднього власника. Позивач після оформлення права власності на вказаний будинок має намір надалі користуватися й розпоряджатися ним на власний розсуд. У зв`язку з цим вона звернулися до відповідача з проханням виселитися з належного позивачу житлового будинку, однак відповідач відмовляється виселятися з указаного будинку. Зазначає, що право відповідачки на користування цим майном підлягає припиненню також і відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України, а реєстрація відповідача порушує її право власності на нерухоме майно, перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися вказаним житловим будинком. Покликаючись на те, що відповідач не є членом її сім`ї, вони разом не проживали, не ведуть спільного господарства, просила суд усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 .

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 зазначає, що даний позов є безпідставний та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вона разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_6 проживали як подружжя у період з травня 2004 року по січень 2013 року ( ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). До вказаного періоду вони проживали в м. Миколаїв, Миколаївської області як подружжя у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 1999 року по грудень 2007 року. Шлюб між ними був укладений 06 грудня 2007 року, в подальшому 07 серпня 2010 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу і далі проживали як подружжя, оскільки її чоловік був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, разом з ними проживали і батьки її чоловіка - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були особами похилого віку і також потребували стороннього догляду. Шлюб між нею та її чоловіком був розірваний формально за ініціативи позивачки ОСОБА_1 , яка пообіцяла брату забезпечити його виїзд за кордон в Канаду, з забезпеченням по місцю нового проживання достойної пенсії та інших соціальних виплат.

Вказує, що за вищевказаною адресою вона зареєстрована і проживає з 13 серпня 2004 року і по даний час, з 2006 року по 2010 рік була офіційно оформлена опіка над покійним чоловіком.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_6 вона і надалі проживала з його батьками однією сім`єю та до їх смерті. Батьки її чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та 23 липня 2018 року відповідно.

Після смерті батьків її чоловіка, позивач ОСОБА_1 в серпні 2018 року, надіслала їй письмову вимогу про виселення з даного будинку, оскільки вона оформила будинок і є його власником.

Вимогу про виселення з даного будинку вважає незаконною, оскільки за період сумісного проживання з своїм покійним чоловіком та його батьками набула права на проживання в даному будинку, а також права на частку в спадковому майні після смерті її чоловіка (брата позивача), яке ОСОБА_1 обманним шляхом оформила на себе. Вказує, що будь - якого іншого житла не має, а тому виселитись їй нікуди.

Крім цього, відповідач ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування, а також заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона разом з своїм покійним чоловіком ОСОБА_6 (спадкодавцем) проживали як подружжя з жовтня 1999 року і до січня 2013 року (чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). З жовтня 1999 року по грудень 2007 року вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. 09 грудня 2002 року її чоловік потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, тривалий час лікувався та в подальшому його було визнано інвалідом першої групи - безстроково. В довідці МСЕК зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду. В серпні 2003 року була придбана в м. Миколаїв однокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_2 .

Протягом п`яти місяців позивач була зареєстрована за даною адресою (з 04 березня 2004 року до 05 серпня 2004 року).

В серпні 2004 року разом з своїм чоловіком переїхала в смт. Стара Вижівка, де і проживали по АДРЕСА_1 разом з його батьками. Офіційно шлюб між ними було укладено 06 грудня 2007 року, в подальшому 07 серпня 2010 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони і далі проживали як подружжя, оскільки її чоловік був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, разом з ним і проживали і батьки її чоловіка - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були особами похилого віку і також потребували стороннього догляду. Шлюб між позивачем та її чоловіком був розірваний формально за ініціативи позивачки ОСОБА_1 , яка пообіцяла брату забезпечити його виїзд за кордон в Канаду, з забезпеченням по місця нового проживання достойної пенсії та інших соціальних виплат.

За вказаною адресою позивач зареєстрована і проживає з 13 серпня 2004 року і по даний час.

З 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року нею була офіційно оформлена опіка над її покійним чоловіком, інвалідом першої групи, а саме як за особою яка потребує стороннього догляду.

Протягом спільного проживання з чоловіком, позивач виконувала різноманітну домашню роботу: готувала їжу, прибирала помешкання в якому вони проживали, надавала йому будь-яку допомогу якої він потребував.

Враховуючи, що її чоловік будучи інвалідом першої групи та його каліцтво (ампутована частково ліва нога та частково кінцівки обох рук) він не міг самостійно забезпечувати свої потреби та відповідно потребував сторонньої допомоги та підтримки.

Факт проживання як подружжя та надання постійної допомоги чоловікові, як людині яка потребує особливого догляду можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Під час лікування ОСОБА_6 у Старовижівській центральній районній лікарні вона завжди йому допомагала та надавала допомогу при лікуванні, а саме: придбавала та приносила лікарські препарати, допомагала пересуватись в інвалідному візку на прийом до відповідних лікарів, допомагала з особистою гігієною тощо.

Лікування в Старовижівській ЦРЛ, враховуючи стан здоров`я її чоловіка, мало систематичний та постійний характер і з часом ускладнювалось та потребувало додаткового лікування та додаткових зусиль.

Зокрема в листопаді 2007 року в чоловіка було діагностовано цукровий діабет, що стало додатковою проблемою, враховуючи його стан здоров`я в цілому.

Крім того її чоловік після отриманої в 2002 році травми хворів на епілепсію та перебував на постійному обліку та лікуванні в лікаря невропатолога місцевої лікарні ОСОБА_16 .

ЇЇ доходи за період сумісного проживання з чоловіком були більшими ніж в його за рахунок яких вони і жили.

В силу медичних і соціальних показників її чоловік постійно потребував сторонньої допомоги.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_6 вона і надалі проживала з його батьками однією сім`єю до їх смерті, вони були особами похилого віку та потребували сторонньої допомоги.

Батько її чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті батьків її чоловіка та його батьків, вона і надалі продовжує проживати в будинку де зареєстрована, хоча позивачка ОСОБА_1 в серпні 2018 року, і надіслала їй письмову вимогу про виселення з даного будинку, оскільки тоді вона їй повідомила, що оформила спадщину на даний будинок і є його власником, а тому вона повинна виселитись з будинку.

Враховуючи викладене вище вважає, що має всі підстави вимагати визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано ОСОБА_1 , недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя з спадкодавцем, а також зміни черговості та одержання права на спадкування (аркуш справи 76-79, том №1).

Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування.

Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року частково задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належать їй на праві приватної власності (аркуш справи 96-97, том №1).

Відповідач за зустрічним позовом подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки підстав для задоволення позову немає.

Покликалася на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з 27 січня 2008 року по 07 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_3 необхідно довести факт спільного проживання, наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків у період з 07 серпня 2010 року по 27 січня 2013 року.

Реєстрація ОСОБА_3 у житловому будинку не створює для неї безумовного права стверджувати, що вона та ОСОБА_6 проживали як одна сім`я після розірвання шлюбу. Факт спільного проживання ОСОБА_3 та її брата ОСОБА_6 має підтверджуватись належними та допустимим доказами. Свідки не можуть достовірно знати про обставини проживання кожної особи у своєму будинку, а також не можуть підтвердити наявність чи відсутність взаємних прав та обов`язків між особами.

Офіційна опіка, оформлена ОСОБА_3 для догляду за ОСОБА_6 - інвалідом І групи, мала місце у період з 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року, а розлучились - 07 серпня 2010 року. Здійснення опіки не надає такій особі права спадкування. Тим більше, що така опіка здійснювалась ОСОБА_3 поза межами п`ятирічного строку, який надає право на спадкування.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона допомагала у лікуванні та придбавала ліки є надуманим фактом, оскільки ОСОБА_6 отримував ліки безкоштовно і при цьому отримував відповідну пенсію щомісяця.

Допомога ОСОБА_3 була тільки її особистим бажанням, а не першочерговою чи необхідною для ОСОБА_6 , оскільки він сам міг забезпечувати себе у питаннях особистої гігієни, міг ходити за допомогою милиць, керувати інвалідним візком з електроприводом та був придатним для керування автомобілем.

Після закінчення опіки ОСОБА_3 над ОСОБА_6 її брат лікувався у лікарні лише періодично - один раз на два роки - у 2009, 2011, 2013 роках.

Крім того, ОСОБА_6 26 січня 2013 року поступив у відділення анестезіології інтенсивної терапії у тяжкому стані з діагнозом гнійний хронічний бронхіт на стадії загострення і на наступний день - ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вважає, що саме через недогляд або взагалі його відсутність такого призвели до такого тяжкого стану ОСОБА_6 , як гнійний бронхіт.

ОСОБА_3 з 07 серпня 2010 року, тобто з дати розірвання шлюбу та до дня смерті брата до 27 січня 2013 року отримувала доходи лише 1-4 місяцях 2011 року та 1-4 місяцях 2012 року, а брат отримував пенсію щомісяця.

Батьки були зареєстровані та проживали у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки її брат ОСОБА_6 став інвалідом у 2003 році, то у 2004 році він переїхав до цього будинку. Хоча батьки і подарували будинок брату ОСОБА_6 , тобто своєму сину, але і надалі продовжували утримувати вказане майно.

Також вона допомагала брату та своїм батькам матеріально, постійно пересилала гроші з Одеси, де і проживає, а після смерті брата продовжувала пересилати гроші своїм батькам, або сама оплачувала комунальні послуги. Також для належного утримання майна пересилала гроші ОСОБА_17 , аби вона як користувач майна, допомагала її батькам у його утриманні, а після смерті батьків продовжує надсилати гроші ОСОБА_17 , аби вона як належний користувач сплачувала за утримання май на.

Вказані обставини спростовують той факт, що ОСОБА_3 та її брат вели спільне господарство та спільно утримували майно.

Посилання на те що батьки були особами похилого віку - пенсіонерами, не вказує на те, що вони потребували стороннього догляду та допомоги.

ОСОБА_3 не зверталась з заявою про право на спадкування до нотаріуса ні після смерті ОСОБА_6 ні після смерті батьків.

Також ОСОБА_3 не подала доказу про те, що вона зверталась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_6 .

Реєстрація та проживання позивачки у будинку було здійснено за згодою попереднього власника житлового будинку. А підстави проживання ОСОБА_3 у житловому будинку після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 відповідає вимогам статті 405 ЦК України. Тобто правом на проживання у будинку позивачка наділена як колишній член сім`ї власника майна. Але сам факт реєстрації та проживання позивачки у будинку не надає їй права стверджувати, що вона надавала спадкодавцеві допомогу, яка має матеріалізоване вираження, оскільки усі витрати на ремонт житла, його утримання, придбання ліків ОСОБА_6 здійснювалось за кошти їх батьків та за його власні кошти. А також кошти ОСОБА_1 , які пересилала своєму брату за його життя. А після його смерті вона продовжувала пересилати кошти позивачеві на утримання будинку, сплату комунальних послуг.

Брат був інвалідом першої групи, періодично кожні два роки дійсно проходив медичний огляд з рекомендаціями виділення милець, стойки для ходьби, інвалідного візка та протезування. Однак сама по собі наявність вказаних хвороб не свідчить про те, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, тобто важко хворів та не міг самостійно власними силами, фізично і матеріально забезпечувати (підтримувати) умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тому підстав для встановлення факту спільного проживання її брата ОСОБА_6 та ОСОБА_3 немає. Крім того у позовній заяві не вказано, за який період ОСОБА_3 хоче встановити даний факт.

Тому відповідно немає підстав для визнання її спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , а також немає підстав для зміни порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (аркуш справи 117-121, том №1).

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Надала пояснення аналогічні, що викладені в позові.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шинкар О.В. надала суду пояснення, аналогічні, викладеним в позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву, зазначила, що під час розгляду справи позивачкою ОСОБА_1 доведено її позовні вимоги, які ґрунтуються на законі. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити.

ОСОБА_3 первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, свої вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Хомич Ю.В. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримав, зазначив, що позивачкою надані беззаперечні докази на підтвердження її вимог, просив позов задовольнити.

Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Бабич Н.Г.в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заперечень згідно позовів немає. (аркуш справи 109, том №1).

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 в суді пояснила, що знає ОСОБА_17 коли остання переїхала зі своїм чоловіком, який має інвалідність з м.Миколаєва проживати в смт. Стара Вижівка доглядати старих батьків. Працювала разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_6 приїзжав за ОСОБА_17 на роботу, і разом йшли додому. Стосунки у ОСОБА_3 з батьками ОСОБА_6 були хорошими. ОСОБА_3 готувала їжу чоловіку та батькам чоловіка. Ініціатором розірвання шлюбу між ОСОБА_17 та ОСОБА_6 була ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу проживали однією сім`єю. Про спільне господарство невідомо, про спільний бюджет невідомо, про майно невідомо. Відомо, що ОСОБА_3 звільнилась з роботи на прохання ОСОБА_1 для догляду за батьками.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 в суді пояснила, що ОСОБА_17 та ОСОБА_6 приїхали з м.Миколаєва, жили разом дуже добре, як чоловік з дружиною. Часто приходила на іменини до батьків ОСОБА_6 . Батьки ОСОБА_6 відносились до ОСОБА_3 як до невістки. Батьки ОСОБА_6 керували, батько та ОСОБА_6 отримував пенсію. ОСОБА_6 їздив до ОСОБА_17 на роботу. За які кошти жили, готували, лікувались не знає. Відомо, що усе купував батько ОСОБА_6 ОСОБА_1 запрошувала на поминальний обід. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_17 проживала з батьками. В літній кухні було цілком можливо проживати. Відомо, що на похоронах ОСОБА_3 виганяли з будинку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 в суді пояснив, що відносини в сім`ї були хорошими до моменту смерті батьків ОСОБА_6 . Після смерті останніх відносин зі сторони ОСОБА_1 погіршились. ОСОБА_1 звинуватила його у смерті ОСОБА_6 Спочатку ОСОБА_17 і ОСОБА_6 жили в м. Миколаєві, але після того як останньому ампутували ногу переїхали проживати в Стару Вижівку. Після приїзду ОСОБА_17 і ОСОБА_6 проживали у будинку приблизно півроку, а потім у літній кухні, оскільки ОСОБА_6 палив. Ремонт у літній кухні робили ОСОБА_17 і ОСОБА_6 . Свідок сам двічі робив там ремонт і крім того замінював підлогу, фарбував стіни. За роботу йому ніхто не платив. ОСОБА_17 і ОСОБА_6 проживали окремою сім`єю, а дід з бабою окремо. Город обробляли разом. Спочатку ОСОБА_17 і ОСОБА_6 були одружені, але потім шлюб розірвали, оскільки ОСОБА_1 хотіла зробити закордонну пенсію ОСОБА_6 і для цього потрібно розлучитись. Після розірвання шлюбу ОСОБА_17 і ОСОБА_6 продовжували проживати разом. ОСОБА_1 допомагала брату грошима, пересилала йому, а останній отримував пенсію як інвалід, соціальна допомога виражалась в отриманні візка. ОСОБА_6 два або три рази перебував у лікарні і потребував постійного огляду, оскільки був інвалідом. ОСОБА_1 приїздила в смт. Стара Вижівка один раз на рік на місяць, на два. Також свідок вказав, що ОСОБА_17 і ОСОБА_6 до переїзду в смт. Стара Вижівка проживали в квартирі у м. Миколаєві близько року, яку купувала ОСОБА_1 для свого брата ОСОБА_6 Свідок проживав разом зі своїм батьком у м. Миколаєві, оскільки йому не було де жити. На протязі останніх трьох років свідок проживає у смт. Стара Вижівка у знайомого. ОСОБА_17 на протязі трьох років проживає по АДРЕСА_1 , після смерті діда по даній адресі відключили світло і газ. До того як ОСОБА_6 потрапив у ДТП ОСОБА_17 з останнім на протязі 4 років займались підприємницькою діяльністю (перевезення). Відомо, що квартиру в Миколаєві здавали в оренду і гроші пересилали на карту ОСОБА_6 ОСОБА_1 допомагала брату грошима, пересилала йому, а останній отримував пенсію.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 в суді пояснила, що була у дружніх відносинах з батьками ОСОБА_6 багато років. З Одеси зустрічала передачі від ОСОБА_1 близько 3-4 разів на рік. Батьки казали, що ОСОБА_1 передавала долари для ОСОБА_6 . Зі слів батьків вони давали гроші сину ОСОБА_6 та ОСОБА_17 для того, аби вони мали за що жити. Чула від свідка ОСОБА_21 , що ОСОБА_17 допомагала по господарству батькам. Але за усі витрати за послуги платили батьки ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_6 він дозволяв ОСОБА_17 жити у будинку, тому, що вона була його дружиною.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 в суді пояснила, що коли ОСОБА_17 та ОСОБА_6 приїхала у смт. Стара Вижівка, то останній потребував допомоги. ОСОБА_17 працювала у свідка з 2007 року протягом 3 років. ОСОБА_17 клала ОСОБА_6 в лікарню, допомагала у лікуванні, доглядала батьків, а саме прибирала. Відомо, що ОСОБА_1 мала заплатити за протезування ОСОБА_6 Про особисте життя невідомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 в суді пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_17 возила ОСОБА_6 на візку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_22 в суді пояснила, що знайома з батьками ОСОБА_6 . Батько ОСОБА_7 10 років тому перекривав дах у будинку за гроші ОСОБА_1 . Познайомились з ОСОБА_1 коли та приїхала доглядати батьків, як ті стали зовсім хворі перед смертю. ОСОБА_1 коли приїздила, прибирала усе господарство. Чула зі слів батьків ОСОБА_1 , що дочка пересилала гроші на проживання для батьків та брата, коли той був живий.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 в суді пояснив, що про фінансовий стан сімей нічого не відомо. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_23 почала працювати, але не довго, бо доглядала батьків ОСОБА_6 . Зі слів сусідів чув, що дочка ОСОБА_1 допомагала батькам.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 в суді пояснив, що знає про схвальні відгуки про сім`ю, про ОСОБА_3 від батьків ОСОБА_6 ОСОБА_3 допомагала в усьому по господарству. Про фінанси, матеріальні доходи, про особисте життя нічого не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_24 в суді пояснив, що ОСОБА_1 залишала кошти батькам, привозила речі, ліки, гроші. Приїздила кожен рік, була по декілька тижнів. Відомо від ОСОБА_3 , що вона та ОСОБА_6 розлучились тому, що ОСОБА_1 піклуючись про брата ОСОБА_6 , хотіла завести його на протезування до іншої країни. Відомо, що батьки давали гроші ОСОБА_6 , також і ОСОБА_3 , можливо як подяку. На ліки батьки давали гроші ОСОБА_6 окремо. Відомо, що на прохання ОСОБА_1 ОСОБА_3 , кілька місяців доглядала батьків. Потім ОСОБА_1 приїхала та сама доглядала матір та батька до їх смерті.

Допитаний в якості свідка і спеціаліста ОСОБА_16 (лікар невропатолог) в суді пояснив, що ОСОБА_6 , потребував постійного догляду з моменту прибуття до смт.Стара Вижівка. Особа з епілептичною хворобою не можна керувати автомобілем. Епілептична хвороба не є безпорадним станом. Якщо приймати ліки постійно то нападів може і не бути. Ліки від епілептичного нападу ОСОБА_6 отримував постійно і безкоштовно інші ліки безкоштовно не надавались. Пам`ятає про епілептичний напад ОСОБА_6 , коли він та ОСОБА_17 ще жили з батьками у будинку куди він приїздив на виклик. Повідомив, що з бронхітом можливо жити, якщо його лікувати. Неналежне лікування бронхіту, або відсутність догляду та лікування бронхіту могли призвести до тяжкого стану та смерті. Вказав, що невідомо, чому у довідках за наступні роки не вказано, що ОСОБА_6 потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_6 приходив до лікарні з ОСОБА_3 . Фізично батьки ОСОБА_6 не могли здійснювати догляд за останнім. Про матеріальний стан батьків ОСОБА_6 невідомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим №930, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 жовтня 2013 слідує, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (аркуш справи 9, 15).

З копії будинкової книги (аркуш справи 10-12) вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дана обставина також стверджується довідкою Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинській області від 04 серпня 2018 року № 1733 (аркуш справи 18).

Позивач надіслала відповідачу письмову вимогу щодо виселення, що стверджується описом вкладення до поштового відправлення та квитанцією про оплату листа (аркуш справи 16-17).

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особина річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями статей 319, 321, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 383 ЦК України та стаття 150 Житлового кодексу України визначають, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статті 401, 404 ЦК України визначають, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, у тому числі щодо будівель і споруд тощо, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з частиною 1 статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до положень статті 405 ЦК України та частини 1 статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону, в обсязі, що визначається його власником.

З позову вбачається, що відповідач ОСОБА_3 була вселена у спірний житловий будинок за згодою попереднього власника будинку, зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку, постійно проживала у будинку з колишнім власником і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана. Тому право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач не є членом сім`ї нинішнього власника, позивач не укладала з відповідачем жодних договорів на користування житловим приміщенням, спільним побутом не пов`язані, а тому відсутні будь-які правові підстави для зайняття нею спірного житлового приміщення.

Оскільки право власності позивача є беззаперечним, що набуто з правових підстав, тому відповідач не має права перешкоджати у користуванні спірним майном.

Правових підстав для користування житловим приміщенням відповідачка після зміни власника не набула.

З урахуванням встановлених обстави, суд дійшов до висновку, що право відповідачки за первісним позовом на користування належним позивачці будинком припинилось, проживання відповідача за первісним позовом в будинку створює позивачці за первісним позовом як власнику перешкоди в можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. А тому, позов слід задовольнити та усунути позивачці за первісним перешкоди у користуванні її власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 .

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи ОСОБА_3 про те, що після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати з ОСОБА_6 однією сім`єю.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків, покійний ОСОБА_6 мав інвалідність першої групи через апмпутацію кінцівок обох рук та лівої ноги, пересувався на інвалідному візку, хворів на тяжкі хронічні хвороби, що, на глибоке переконання суду, дає підстави для висновку про те, що стан ОСОБА_6 був безпорадним в розумінні чинного цивільного законодавства. До дня смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 проживала з ним та здійснювала догляд. В період спільного проживання ОСОБА_3 займалась підприємницькою діяльністю, певний період часу працювала, однак звільнилася з роботи за згодою ОСОБА_6 та його батьків задля здійснення належного догляду. За таких обставин, суд вважає встановленою обставину набуття ОСОБА_3 права на зміну черговості права на спадкування в розумінні норм статті 1259 ЦК України.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г., про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним суд вважає обґрунтованими, оскільки нотаріусом при оформленні права на спадщину не було з`ясовано коло усіх спадкоємців та, відповідно, не залучено до спадкування, зокрема ОСОБА_3 .

Разом з тим, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування не підлягає до задоволення з підстав пропуску строку позовної давності без поважної причини, про застосування якого заявила представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причин, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , тому саме з цього дня позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 набула право на спадкування, однак з врахуванням того, що таке право не визнається іншими спадкоємцями, саме з цього дня слід рахувати початок перебігу строку позовної давності щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як подружжя. Позивач ОСОБА_1 отримала право власності на спадкове майно, зокрема житловий будинок, 31 жовтня 2013 року, про що нотаріусом видане відповідне свідоцтво, яке оскаржується, таким чином саме з цього дня було порушено право ОСОБА_3 , однак до суду ОСОБА_3 звернулася з позовом більш ніж через 5 років, а саме: 28 листопада 2018 року, тобто після спливу позовної давності, про поважність пропуску строку позовної давності суду не повідомила і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявляла, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі статей 15, 16, 256, 257, 261, 267, 316, 319, 321, 383, 386, 391, 401-406, 1259, 1264 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України, керуючись статтями 2, 13, 76-83, 89, 158, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Назарук