ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3462/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Крамарчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом садівничого товариства «Мрія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов»язання знести самочинне будівництво, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач в особі садівничого товариства «Мрія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов»язання знести самочинне будівництво. Мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 на праві власності надежить земельна ділянка АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 - земельна ділянка АДРЕСА_1. Навесні 2017 року відповідачі почали на належних їм земельних ділянках незаконне будівництво житлових будинків, яке відбулось із порушенням чинного законодавства й встановлених норм містобудування, що порушує права та інтереси СТ «Мрія» та власників суміжних земельних ділянок - членів СТ «Мрія». Зокрема, на земельних ділянка, належних відповідачам, цільове призначення яких - ведення колективного садівництва, будуються три двоповерхові житлові будинки на два виходи, що становлять шість окремих помешкань на одному суцільному фундаментів, які власники планують продати уцілому або частинами, або ж використовувати для здачі в оренду. Уповноваженим органом на проведення інспектування будівництва встановлено порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме здійснення будівництва без документів, які дають право на виконання будівельних робіт, за наслідками якого винесені відповідні приписи, якими постановлено вимогу про усунення порушень у термін до 08 листопада 2017 року та про зупинення будівельних робіт. Натомість відповідачі, ігноруючи приписи уповноважених органів, продовжують здійснювати самочинне будівництво, чим порушують інтереси СТ «Мрія» та його членів. Окрім того, будівництво двоповерхового багатоквартирного будинку із порушенням граничних розмірів площі забудови на земельній ділянці, віднесеній за своїм цільовим призначенням до садово-дачного господарства, є самочинним будівництвом, й на підставі ст. 376 ЦК України просить зобов»язати відповідачів знести самочинне будівництво.

В судовому засіданні представник позивача Дем»яненко М.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 03 жовтня 2018 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задоволенти уцілому, посилаючись на обов"язок особи, яка здійснила самочинне будівництво на його знесення.

Представник відповідачів Соболь Ю.П., діюча на підставі орденра про надання правової допомоги від 18 липня 2018 року,в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю.

Третя особав судове засідання не з»явивилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, з урахуванням наданих відзивів на позовну заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності надежить земельна ділянка АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 на праві власності надежить земельна ділянка АДРЕСА_1, що визнається позивачем й ним не спростовується.

08 вересня 2017 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено приписи щодо ділянки НОМЕР_1 та ділянки НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виконують роботи з будівництва без документа, який дає право на виконання будівельних робіт у встановленому законом порядку із обов»язком усунути допущене порушення у строк до 08 листопада 2017 року (а.с.114, 115, 116, 117).

Уподальшому відповідачі отримали декларації, зареєстровані у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо завершених будівництвом садових будинків на ділянці НОМЕР_1 та ділянці НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1 про головність об»єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (будинок на ділянці НОМЕР_2 загальною площею 234,7 кв м та будинок на ділянці НОМЕР_1 загальною площею 233,0 кв м) до експлуатації, й зареєстровані зазначені об»єкти 12 червня 2018 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав (а.с. 4, 5, 6, 7 том 2).

Так, як вбачається із вказаних декларацій, на об»єктах виконані всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних держаних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку. Заходи з охорони праці, забезпечення вибухобезпеки, пожежної безпеки, охорони навколишнього природного середовища і антисейсмічні заходи проведені у повному обсязі, та мається висновок - вважати закінченими будівництвом об»єкти, готовими до експлуатації (а.с. 3-4, 6-7, 9-10).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 375 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як встановлено в ході розгляду справи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, маючи на праві власності дві земельні ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1, садового товариства «Мрія» (Дарницький район м. Києва), узаконили будівництво на них садових будинків (будинок НОМЕР_1 - власник ОСОБА_3 та будинок НОМЕР_2 - власник ОСОБА_2.), отримавши декларації, зареєстровані у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо завершених будівництвом садових будинків, й зареєструвавши право власності на них 12 червня 2028 року на підставі декларацій про головність об»єктів до експлуатації та рішення про державну реєстрацію права власності, а тому підстав для задоволення позову немає.

Окрім того, вирішуючи даний спір, суд посилається й на таке.

Будівництво об'єктів нерухомості являє собою взаємопов'язану діяльність різних суб'єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об'єкта будівництва, яка включає різні аспекти й етапи будівництва.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; ЦК України; законами: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно з ст.7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою, Кабінетом Міністрів, Верховною радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури, що діє на території м.Києві, є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві.

Крім того, з урахуванням положень ч.7 ст.376, п.12 «Перехідних положень» ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.7 закону «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки, а тому здійснене в населеному пункті самочинне будівництво призводить до порушення передбачених законодавством прав та інтересів громад в особі відповідних органів місцевого самоврядування, натомість позивачем у даному спорі є садівниче товариство, тобто неналежний позивач, й з урахуванням положень ст.ст. 375, 376 ЦК України й встановлених спірних правовідносин, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За загальним правилом ч.4 ст.376 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок.

Згідно з ст.14 Конституції земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об'єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об'єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

При цьому право на звернення до суду із зазначеним позовом належить органам прокуратури в інтересах держави в особі міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, виходячи зі змісту ч.7 ст.376 ЦПК, п.12 «Перехідних положень» ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.7 закону «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зважаючи на спірні правовідносини, звернення садового товариства із зазначеним позовом суперечить вказаним приписам закону.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 375, 376 ЦК України, Земельного кодексу України, Закону України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини», керуючись ст.ст. п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог садівничого товариства «Мрія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов»язання знести самочинне будівництво, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: