ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м.Суми

Справа №592/8237/17

Номер провадження 22-ц/816/140/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Фоменко І.М., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст якого складений 17 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору дійсним як договір поруки. Свої вимоги мотивує тим, що 20 лютого 2008 року між нею, третьою особою ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») було укладено Іпотечний договір №SUC4GI (майнова порука), який укладався з метою забезпечення належного виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед ЗАТ «ПриватБанк» за Договором про іпотечний кредит від 20 лютого 2008 року за №SUC4GI. На думку позивача, відповідно до назви «Іпотечний договір (майнова порука)» даний договір мав би відноситись до такого виду забезпечення зобов'язань як «Застава» у формі «Іпотеки», проте, фактично між іпотекодавцями та відповідачем був укладений та виконувався договір «Поруки». Посилається на те, що спірний договір передбачає повну солідарну відповідальність поручителів з боржником, що є головною ознакою правовідносин, які випливають з договору поруки, з попереднім накладенням обтяжень на частину майна поручителя - квартиру АДРЕСА_1, з реалізацією якого дія договору не закінчується. Посилаючись на те, що єдиною підставою покладення на неї відповідальності за порушення умов кредитного договору може бути виключно солідарна відповідальність між учасниками договорів майнової поруки та договору про іпотечний кредит від 20 лютого 2008 року, позивач просила суд визнати Іпотечний договір №SUC4GI (майнова порука) від 20 лютого 2008 року дійсним як Договір поруки №SUC4GI (з обтяженням частини майна).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що суд належним чином не дослідив наданих по справі доказів, проігнорував ряд важливих обставин та належним чином не визначився з характером спірних правовідносин. При цьому, ОСОБА_1 вказує на те, що суд безпідставно дав оцінку кредитному договору, стороною якого вона не була, та не дослідив правової природи спірного договору. Крім того, позивач посилається і на ту обставину, що з рішення суду по справі № 592/2044/15-ц вбачається, що ціна задоволеного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в рази перевищувала не лише вартість іпотечного майна, а і суму коштів стягнуту з боржника по кредитному договору, що свідчить про те, що відповідальність іпотекодавця за спірним договором не обмежується вартістю предмета іпотеки, а фактично є більшою ніж у боржника, що підтверджує наявність солідарної відповідальності поручителя і боржника по спірному договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 200000 грн зі сплатою 15% річних з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 20 лютого 2023 року (а.с.10 - 11).

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 20 лютого 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №SUC4GI (майнова порука), згідно з яким іпотекодавці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 передали в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: трикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 65,25 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м. по АДРЕСА_1, заставною вартістю на день укладення договору 270000 грн. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради 31 липня 2002 року (а. с. 4 - 5).

Пунктами 2.1.5 та 4.1 спірного договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору від 20 лютого 2008 року щодо своєвчасного повернення кредитних коштів, 12 серпня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_3 листа, в якому вимагало достроково повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти, комісії та штрафні санкції (а. с. 6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SUC4GI від 20 лютого 2008 року в загальній сумі 488 766,64 грн. (а.с.10-11).

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUC4GI від 20 лютого 2008 року в розмірі 1 292 320 грн. 49 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій. В задоволенні позову в частині виселення зареєстрованих в квартирі осіб відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 13 - 14).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2017 року вищевказане заочне рішення суду від 07 липня 2015 року змінено та викладено другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUC4GI від 20 лютого 2008 року в розмірі 746 072 грн. 81 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв. м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» за вартістю не меншою ніж 270000 грн. 00 коп. з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки». В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний Іпотечний договір №SUC4GI (майнової поруки) від 20 лютого 2008 року містить всі істотні умови, характерні для договору іпотеки, як різновиду застави, а саме: відомості про Іпотекодавців та Іпотекодержателя, посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, зокрема, Договір про іпотечний кредит №SUC4GI від 20 лютого 2008 року, строки та порядок його виконання, опис предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, посилання про відсутність заставної, відомості про обмеження прав іпотекодавців на предмет іпотеки, прав та обов'язки сторін за договором, підстави виникнення та припинення права іпотеки та інші умови, з яких сторони в належній формі досягли згоди. Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати спірний договір дійсним як договір поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Параграфом 6 глави 49 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» визначено перелік та характеристику всіх істотних умов договору іпотеки, які є обов'язковими та з яких сторонами повинна бути досягнута згода під час укладання відповідних договорів. Судом першої інстанції правильно встановлено, що Іпотечний договір №SUC4GI (майнової поруки) від 20.02.2008 року містить всі істотні умови, характерні для договору іпотеки, як різновиду застави, а саме: відомості про Іпотекодавців та Іпотекодержателя; посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання, - Договір про іпотечний кредит №SUC4GI від 20.02.2008 року, строки та порядок його виконання; опис предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; посилання про відсутність заставної; відомості про обмеження прав іпотекодавців на предмет іпотеки; прав та обов'язки сторін за договором; підстави виникнення та припинення права іпотеки; та інші умови, з яких сторони в належній формі досягли згоди.

Таким чином визнання Іпотечного договору №SUC4GI (майнової поруки) від 20.02.2008 року виключно Договором поруки буде суперечити його змісту. Наявність в Іпотечному договорі №SUC4GI (майнової поруки) від 20.02.2008 року умов, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, якими зокрема, передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавців у разі недостатності суми від реалізації предмета іпотеки для повного задоволення вимог іпотекодержателя, вимагати дострокового виконання зобов'язань, забезпеченим цим договором при значному зменшенні вартості предмета іпотеки та відмови іпотекодавців замінити предмет іпотеки або надати додаткове забезпечення у вигляді іншого нерухомого майна; а також обов'язок іпотекодавців у випадку значного зменшення вартості предмета іпотеки або його знищення замінити предмет іпотеки іншим нерухомим майном житлового призначення такої ж або більшої вартості або надати додаткове забезпечення, також не є підставою для визнання Іпотечного договору договором поруки, правовідносини за яким регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України, оскільки договір містить всі істотні умови договору застави.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що застосування у відносинах з відповідачем положень ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України поєднане з незастосуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, суттєво обмежує її права. В той же час обраний нею спосіб захисту не відповідає змісту правовідносин, які виникли між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Іпотечного договору №SUC4GI (майнової поруки) від 20.02.2008 року, та положенням ст. 16 ЦК України. Посилання представника позивача на те, що обраний спосіб захисту відповідає ч. 2 ст. 220 ЦК України, колегія суддів не бере до уваги, так як, виходячи з обставин справи, положення цієї норми матеріального права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина