Справа № 517/311/18 н/п2/517/69/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гончар І.В.

при секретарі Заболотній Л.В. за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що позивачка ОСОБА_1 з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у шлюбі як подружжя, і зі своїми синами ОСОБА_9 , 1965 р.н. та ОСОБА_3 , 1969 р .н., у 1974 році переїхали на постійне проживання до с .Петрівка Фрунзівського району Одеської області , де їх прийняли до членів колгоспу "Україна" і де у них народився син ОСОБА_10 , 1976 р.н. та дочка ОСОБА_5 , 1982 р.н. , про що зазначено у погосподарських книгах Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області по селу Петрівка за 1974-1985 роки.

У 1985 році подружжя з дітьми переїхали на проживання до сусіднього села Перехрестове Фрунзівського району Одеської області де за договором купівлі - продажу, посвідченим 24 вересня 1985 року за реєстром №41 виконкому Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області на ім`я покупця ОСОБА_8 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1. Після 1985 року шлюб подружжя був розірваний, проте колишнє подружжя продовжувало проживати однією сім`єю у вказаному будинку та продовжувало бути членами колгоспу "Україна" та працювати у ньому, у якому також стали працювати сини ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , де у них народився син ОСОБА_6 , 1987 р.н. У погосподарських книгах по селу Перехрестове за 1986 -1995 роки зазначений вище склад сім`ї та наявність житлового будинку, вказано те, що батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_8 та їх сини ОСОБА_9 та ОСОБА_3 є колгоспниками, а також те, що ОСОБА_3 вибув зі складу 18.03.1991 року, прибув 10.04.1993 року і вибув 16.04.1993 року.

Так як в даному випадку у складі господарства було чотири колгоспника, то суспільна група господарства визначалась, як господарство колгоспників. Станом на 15 квітня 1991 року у складі господарства колгоспників, члени якого проживали у вказаному будинку, було п`ятеро осіб: колгоспники ОСОБА_1 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також неповнолітні ОСОБА_10 , 1976 р.н. , ОСОБА_5 , 1982 р.н ., ОСОБА_6 , 1987 р.н ., кожен з яких набув право на рівну частку у розмірі 1/6 на спільне майно двору у вигляді будинку. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області. Він не залишив заповіт щодо свого майна, а після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/6 частку у праві власності на будинок.

Батьки померлого як спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_1 і ОСОБА_8 прийняли спадщину померлого ОСОБА_10 за фактом проживання разом з ним і набули у рівних частках право на його спадщину у вигляді права власності на 1/6 частку у праві власності на будинок, тобто кожен по 1/12 частки.

У зв`язку з цим, з урахуванням наявного у них права на частки у розмірі по 1/6 частки у праві власності на будинок становили у ОСОБА_1 і ОСОБА_8 у розмірі по 1/4, а у ОСОБА_9 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по частці у розмірі 1/6. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Перехрестове Фрунзівського району Одеської області. Заповіт щодо його майна він не залишав, а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на 1/6 частку у праві власності на спірний будинок.

ОСОБА_9 на день смерті проживав без шлюбу з жінкою, від якої є син ОСОБА_7 , 1999 р.н. Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняв малолітній на час відкриття його спадщини син ОСОБА_7 , 1999 р .н., який у порядку спадкування за законом набув право на належну його батьку 1/6 частку у праві власності на спірний будинок.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с .Перехрестове Фрунзівського району Одеської області.

Відповідно до його заповіту, посвідченого 14 вересня 2010 року за реєстром №19 Перехрестівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області належний йому будинок по АДРЕСА_1 він заповідав ОСОБА_3 .

На підставі вказаного заповіту ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину, за яким він є спадкоємцем спірного будинку.

Право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_3

Виходячи з наявного у позивачів права на частку спірного будинку як спільного майна колгоспного двору, вони вважають вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом частково недійсним, оскільки ним не враховано те, що до відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 набула право на частку у розмірі 1/4 і позивачка ОСОБА_5 набула право на частку у розмірі 1/6 у праві власності на спірний будинок, що у загальному розмірі складає частку у розмірі 5/12 у праві власності на спірний будинок.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсяз, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що її чоловік ОСОБА_3 є власником будинку в с. Перехрестове Захарівського району Одеської області , який дістався йому від покійного батька за заповітом. Мати її чоловіка ОСОБА_1 знала, що це будинок ОСОБА_3, так як коли помер батько ОСОБА_8 , вона казала, що будинок ОСОБА_3 за заповітом, то він і буде ховати батька. Всі родичі їх сім`ї знали, що покійний батько ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів належний йому будинок сину ОСОБА_3 . Коли вона вперше приїхала в гості до родичів чоловіка ОСОБА_3, то даний будинок був у жахливому стані, на стінах була пліснява, в будинку не було ні води ні газу, будинок взагалі не опалювався, не було навіть підлоги. ОСОБА_3 передавав кошти на лікування батька, потім забрав його до м.Одеси де його лікували за рахунок ОСОБА_3 . Коли батько помер то всі витрати на поховання проводилися за рахунок ОСОБА_3 . Ремонтні роботи даного будинку робили ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Вони разом перекрили дах, провели воду, газ. Останні декілька років в даному будинку проживає брат її чоловіка ОСОБА_8 разом зі своєю родиною.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що він живе по сусідству з родиною ОСОБА_8. Коли ОСОБА_8 купив даний будинок, то він був як сарай, вікна та двері були геть погані, підлоги в хаті взагалі не було, підлога була із землі, огорожі також не було. Був період коли ОСОБА_1 не проживала в даному будинку. Ремонтні роботи будинку робив покійний дядько ОСОБА_8 , а потім його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які провели воду в будинок, газ, перекрили дах будику. Стан будинку станом на 1991 рік та на сьогоднішній день значно відрізняється.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що вона знала що покійний ОСОБА_8 склав заповіт на ім`я ОСОБА_3. ОСОБА_1 особисто їй говорила, що ОСОБА_3 будинок, він і буде ховати діда. Коли помер ОСОБА_8 , то ОСОБА_3 приїхав з м.Одеси та оплатив всі витрати з поховання. ОСОБА_1 ніяких внесків в даний будинок не вкладала, в будинку взагалі проживали свині. ОСОБА_3 приїзджав з м.Одеси наймав людей, які допомагали йому перекривати дах будинку, штукатурити стіни, потім ОСОБА_3 став допомагати брат ОСОБА_8 . Вони разом займалися благоустроєм будинку.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона була співмешканкою сина ОСОБА_1 та ОСОБА_8- ОСОБА_9 , та добре знає дану родину. Їй відомо, що ОСОБА_3 оформив спадщину після смерті батька за заповітом. Ще коли ОСОБА_8 був живий то говорив, що будинок буде ОСОБА_3 і це всі добре знали. ОСОБА_1 їй особисто говорила, що ОСОБА_8 склав заповіт на ім`я ОСОБА_3. Вона особисто не знає чи вкладала якісь внески в ремонт будинку ОСОБА_1 ОСОБА_1 говорила, що так як будинок ОСОБА_3 то хоронити діда буде він. Повністю всі витрати з поховання проводился за рахунок ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Так, згідно виписки із погосподарських книг: №16 за 1974-1976 рр., та №11 за 1977-1979 рр. в будинку за адресою АДРЕСА_2 проживали: ОСОБА_1 , 1944 р. н . - голова домогосподарства, ОСОБА_8 , 1937 р.н., ОСОБА_9 , 1965 р.н., ОСОБА_3 , 1969 р.н., ОСОБА_10 , 1976 р.н.;

№ 10 а за 1980-1982 рр. та №6 за 1983-1985 рр. в будинку за адресою АДРЕСА_2 проживали: ОСОБА_1 , 1944 р.н. - голова домогосподарства, ОСОБА_8 , 1937 р.н., ОСОБА_9 , 1965 р.н., ОСОБА_3 , 1969 р.н., ОСОБА_10 , 1976 р.н, ОСОБА_5 , 1982 р.н.

Згідно виписки із погосподарських книг: №8 за 1986-1990 рр. по с.Перехрестове Захарівського району Одеської області. В будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають: голова домогосподарства ОСОБА_8 , 1937 р. н.- колгоспник, дружина ОСОБА_1 , 1944 р.н. - колгоспниця, син ОСОБА_9 , 1965 р.н. - колгоспник, син ОСОБА_3 , 1969 р.н. - прибув 10.11.1989 з радянської армії, син ОСОБА_10 , 1976 р . н.- учень Перехрестівської школи, дочка ОСОБА_5 , 1982 р.н . - учениця Перехрестівської школи, син ОСОБА_6 , 1987 р.н.

Згідно виписки із погосподарських книг: №7 за 1990-1995 рр. по с.Перехрестове Захарівського району Одеської області. В будинку за адресою АДРЕСА_1 проживають: голова домогосподарства ОСОБА_8 , 1937 р. н . - колгоспник, дружина ОСОБА_1 , 1944 р.н. - колгоспниця, син ОСОБА_9 , 1965 р.н. - колгоспник, син ОСОБА_3 , 1969 р.н.- колгоспник, вибув 18.03.1991 р., прибув 10.04.1993 р., вибув 16.04.1993 р., син ОСОБА_10 , 1976 р .н.- учень Перехрестівської школи, дочка ОСОБА_5 , 1982 р .н . - учениця Перехрестівської школи, син ОСОБА_6 , 1987 р. н. - учень Перехрестівської школи.

Суд не вважає вищевказані докази допустимими та не приймає до уваги, так як вони спростовуються копіями трудових книжок ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Згідно копії трудової книжки ОСОБА_8 з 1974 р. по 1981 р. працював у колгоспі "Україна", 1981 р. працював тимчасово: у Котовській дистанції лісонасаджень Одеської з/; Кодимський лісопункт, з 1985 -1986 рр. працював в лісопункті "Архангельськлес", з 1986 по 1989 рр. працював монтером на Роздільнянській дист.путі Одеської з/д.

Згідно архівного витягу з протоколу №5 засідання правління колгоспу "Україна" від 12 жовтня 1985 р., було рекомендовано загальним зборам колгоспу звільнити з членів колгоспу "Україна" ОСОБА_8 на підставі його заяви. А отже, з того часу ОСОБА_8 перестав бути членом колгоспу "Україна" і більше в колгоспі не працював. Тому на день купівлі житлового будинку суспільна група господарства не мала статусу колгоспного двору.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 працювала у колгоспі "Україна" з 1972 р по 1985 р., у колгоспі "Жовтневої революції" з 1986 р., з 1986-1988 рр. працювала у колгоспі "Путь к комунізму" Красноокнянського району. Згідно копії протоколу №2 засідання правління колгоспу "Україна" від 18 жовтня 1985 р., ОСОБА_1 . прийнято до членів колгоспу, де вона працювала з 1989 р. та була звільнена у 2000 р. із КСП " Україна".

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_9 у колгоспі не працював взагалі.

Згідно договору купівлі - продажу від 24.09.1985 р. ОСОБА_8 купив житловий будинок в с. Перехрестове Фрунзівського району Одеської області.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, 18 грудня 1984 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , про що було зроблено актовий запис №53.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Отже, проаналізувавши вище викладене суд дійшов висновку про те, що вищевказаний будинк не відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Згідно заповіту посвідченого секретарем Перехрестівської сільської ради Лазуришак Р.О. 14.09.2010 р., ОСОБА_8 заповів належний йому будинок за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 23 червня 2011 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано спадкове майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 30.06.2011 р., ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою Одеська область, Фрунзівський район, с . Перехрестове, Фрунзівського району Одеської області .

Згідно копії актового запису про народження №5 від 01.03.1999 р., складеного виконавчим комітетом Перехрестівської сільської ради, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 . Батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_23 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №17 від 22.11.1986 р., 22 листопада 1986 р. ОСОБА_9 зареєстрував шлюб з ОСОБА_25 , про що було зроблено актовий запис №17. Суд не приймає в якості належного доказу відповідь Захарівської районної державної нотаріальної контори №649/01-13 від 08.08.2018 р., відповідно до якої заповіт щодо майна ОСОБА_10 не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт щодо майна ОСОБА_9 не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт щодо майна ОСОБА_8 не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалися, так як дана інформація спростовується матеріалами спадкової справи № 186/2010 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

Згідно довідки Перехрестівської сільської ради Захарівського району №1108 від 18.07.2018 р. виданої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , веде господарство, займається благоустрієм будинку та присадибної ділянки. З жовтня 2012 р. проживає там з сім`єю. До складу сім`ї входить: дружина ОСОБА_26 , 1978 р.н. , донька дружини ОСОБА_27 , 2004 р.н. , донька ОСОБА_28 , 2016 р.н.

Відповідно до норм ЦК України ( в редакції 1963 року), які діяли на той час - майно колгоспного двору належить його членам на підставі спільної сумісної власності. До правовідносин, які виникли до введення в дію Закону України «Про власність» з 15.04.1991 року, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до даних норм, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування існував і після припинення колгоспного двору з цих підстав та діяв до 01.07.1990р. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна

Згідно ст. 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається, якщо залишилися інші члени колгоспного двору.

Статтями 112,122 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 передбачено, що правила ст. 563 ЦК України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюються на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх члені

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, дані вимоги позивачами не виконано.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Кереючись ст.ст. Керуючись ст.ст. 2,3,5,6,7,10, 11,12,13, 76,89, 141, 258, 259,263, 264,265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Повний текст рішення складено 29 березня 2019 року. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

СУДДЯ: