Справа № 500/7119/13-ц
Провадження № 2/500/1340/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_1

до

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфименко Марії Дмитрівни,

органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області,

служби у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про

визнання недійсним договору іпотеки

В С Т А Н О В И В

Позивач пояснив, що за кредитним договором №014/0056/74/75553 від 29 травня 2007 року він з метою придбання квартири АДРЕСА_1 отримав кредит, на підставі чого 29 травня 2007 року був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є вказана квартира АДРЕСА_1 . Разом із тим до складу його сім?ї за вказаною адресою входить малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , між тим нотаріусом під час укладення іпотечного договору не було отримано попереднього дозволу органу опіки та піклування на обтяження вказаної квартири. Просить визнати недійсним вказаний іпотечний договір.

Представник публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з?явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового засідання, про причину неявки не повідомив. Разом із тим представник вказаної установи подав заяву від 19 лютого 2014 року про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що відповідачем позов надано через шість років з моменту укладення договорів з метою запобігти цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов?язань за кредитними договорами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфименко Марії Дмитрівни та сама нотаріус в судове засідання не з?явилась, оповіщена у встановленому порядку про дату, час і місце судового засідання, про причину неявки не повідомила.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з?явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутність враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації в судове засідання не з?явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового засідання, про причину неявки не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 пояснила, що за свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , який видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису за № 892 від 27 листопада 2015 року вона змінила прізвище на ОСОБА_2 Разом із тим пояснила, що лист від публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за № 151-2-7/2519 від 01 вересня 2017 року не можна вважати таким, що змінює відповідача у даній справі через те, що в Ізмаїльському міськрайонному суді знаходиться справа за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення за договором, який є предметом спору по даній справі. Разом із тим проти задоволення позовних вимог не заперечує, пояснила, що іпотечний договір був укладений без попередньої згоди органу опіки та піклування, малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 як на час укладення договору, так і на час судового розгляду справи проживає за адресою квартири АДРЕСА_1 . Вона в якості матері вказаної дитини, яка знаходиться на її утриманні, іншого житла не має.

В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 пояснив, що за інформацією, яку він отримав у листі публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за № 151-2-7/2519 від 01 вересня 2017 року, вказаний банк в якості відповідача у справі уклав 10 жовтня 2016 року договір, за яким відступив право вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «Вектор Банк». Разом із тим докази про укладення вказаного договору відсутні, у зв?язку із чим просить задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України.

Долученою до матеріалів справи документацією, що сторони не оскаржують, визначено про укладення 29 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитного договору № 0140056/74/75553, пунктом 2 якого кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі, а саме забезпечення зобов?язань щодо придбання квартири з надвірними спорудами за №4 АДРЕСА_1 .

Позивачем як на підставу для визнання договору іпотеки недійсним, визначено порушення ст. 203 ч.1 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та, окрім вказаного ст. 17 ч.3 Закону України «Про охорону дитинства» про укладення договору без відповідної згоди органу опіки та піклування.

На виконання умов договору кредиту 29 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки квартири № 4 з надвірними спорудами будинку АДРЕСА_1 , власником якого 29 травня 2007 року став ОСОБА_1 , придбавши вказане нерухоме майно у ОСОБА_7 , яка є матір`ю своєї дружини на час укладення договору ОСОБА_2 , яка у свою чергу по справі є третьою особою.

Іпотечним договором від 29 травня 2007 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 вимог кредитного договору за №014/0056/74/75553 від 29 травня 2007 року предметом іпотеки визначено квартиру з надвірними спорудами за № АДРЕСА_1 , яке складається з приміщення № 1 - коридор, №2,3 - жилі, №4 - санвузол, №5 - Кухня, №6 - коридор, літер. «З» - кухня, літер «Г» - сарай.

Між тим у вказаному договорі дружиною іпотекодавця визначена особа ОСОБА_8 , що не відповідає дійсності. Разом із тим ОСОБА_2 підтвердила обставини укладання договору та надання нею дозволу на обтяження вказаного майна. Таким чином вказівка у ст. 5 іпотечного договору про дружину іпотекодавця ОСОБА_8 не має суттєвого значення для прийняття рішення за предметом спору.

Аналогічно суд вирішує і щодо встановлених обставин за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2010 року в частині визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно в частині включення до 2/9 належних ОСОБА_7 літньої кухні літ. «З», туалету літ. «Ж», сараю літ. «Г» та 1/4 частину туалету літ. «В» за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Управління житлово-комунального господарства за № 1787 від 27 травня 2007 року, яка була надана приватному нотаріусу Єфименко М.Д. при посвідченні договору іпотеки 29 травня 2007 року, за адресою предмета іпотеки малолітні або неповнолітні діти зареєстровані не були.

Разом з тим, згідно паспорту, виданому Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 03 лютого 2009 року на ім`я ОСОБА_1 , на стор. 7 «особливі відмітки» значиться запис: «Діти: ОСОБА_4», місце реєстрації з 19 січня 2007 року - квартира АДРЕСА_1 .

Згідно паспорту третьої особи ОСОБА_2 - дружини позивача, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 03 липня 2002 року, на час посвідчення договору іпотеки, значиться, що остання є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації з 12 грудня 2006 року - квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідок РВ ГУДМС України в Одеській області за №1028 від 20 лютого 2014 року та №1527 від 05 березня 2014 року малолітня дитина не значиться зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку в м. Ізмаїл та Ізмаїльському району, а за довідками № 3594 від 29 травня 2014 року, № 3586 від 29 травня 2014 року та № 10433 від 05 серпня 2015 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою в талоні про реєстрацію місця проживання своєї матері ОСОБА_2 згідно з домовою книгою з 12 грудня 2006 року. Надати документи, які були підставою для реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неможливо, оскільки строк зберігання заяв реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання складає 3 роки.

Відповідно до даних домової книги щодо реєстрації осіб, які мешкають за адресою: будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 є зареєстрованою за даною адресою з 12 грудня 2006 року.

01 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», відповідно до статті 12 якого неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов?язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов?язання.

Між тим, відповідно до вимог ст. 14 ч.2-4 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім?ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-384цс15 та постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-2976цс15, які до наступного часу не зазнали змін.

Матеріалами справи визначено, що під час укладення спірного договору іпотеки позивач, як батько малолітньої, на час укладення даного договору, дитини, особисто надав нотаріально посвідчену довідку УЖКГ № 1787 від 27 травня 2007 року, якою підтвердив відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей, які б згідно із законом, мали право користуватися приміщенням, що є предметом цього договору.

Окрім вказаного, вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2014 року підтверджені винні дії позивача в наданні підроблених документів з метою отримання з банку кредиту на суму 35350 доларів США.

З урахуванням того, що позивач та третя особа Іскра-Долганюк на час укладення договору іпотеки не визнавали право малолітньої доньки на проживання в жилому приміщенні, про що повідомляли іпотекодержателя.

При визначенні справедливого балансу інтересів сторін у цій справі, суд враховує, що позивач під час передачі квартири в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання, не міг не усвідомлювати того, що предмет іпотеки може бути відчужений, тобто він зобов`язаний був передбачати, що може втратити власність у випадку невиконання чи неналежного виконання взятого на себе основного зобов`язання.

Таким чином неправдиве повідомлення позивачем в якості батька, який водночас є законним представником малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 22 жовтня 2013 року, що перебільшує строк, визначений ст. 257 ЦК України. Саме звернення до суду пов?язане із стягненням заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2007 року з метою запобігти цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов?язань за кредитними договорами.

Вказаним договором не порушені цивільні права або інтереси малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні поважні причини пропущення позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 263-267 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку у порядку, передбаченому ст.354 ч.2 ЦПК України.

Суддя: С.М.Жигулін