Дата документу 11.01.2019 Справа № 314/1898/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 314/1898/17 Головуючий у І-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/270/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та про зміну порядку сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та про зміну порядку сплати аліментів, в обґрунтування зазначає, що стягуються на його користь утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1, за період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, в сумі 24743 гривні 25 копійок; розстрочити сплату заборгованості по аліментам, яка складає 7913 гривень 50 копійок, шляхом щомісячної сплати по 200 гривень щомісячно; встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 350 гривень щомісячно, зі сплатою їх до досягнення донькою повноліття.

В позові вказала, що вона та відповідач є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно виконавчого листа № 2-0805-437/2011 від 10.04.2011 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, з позивачки на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_6 стягуються аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вказала позивачка, 19.08.2011 року відповідач ОСОБА_5 був затриманий за вчинення злочину, у подальшому засуджений, та перебував в місцях позбавлення волі до 14.12.2015 року, коли був звільнений умовно-достроково. Увесь цей час донька проживала з матір'ю відповідача, сам відповідач доньку фактично не утримував і не виховував, отримання ним аліментів на утримання доньки в цей період часу суперечить правовій природі аліментного платежу. У зв'язку з цим позивачка вважає, що наявні правові підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася в період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, в сумі 24743 гривні 25 копійок.

Крім того, позивачка вказала, що тривалий час проживає в сільській місцевості, починаючи з 2008 року не може знайти роботу, у вересні 2014 року в неї народилася ще одна дитина донька Софія; вона та донька проживають виключно за рахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доходів від здачі в оренду земельного паю, а також випадкових доходів чоловіка, з яким вона проживає однією сім'єю. У зв'язку з цим позивачка просить встановити сплату аліментів у твердій грошовій сумі 350 гривень щомісячно, а також розстрочити залишок заборгованості по аліментам, що утворився за період з 01.01.2016 року по 22.05.2017 року.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року позов задоволено частково.

Розстрочено ОСОБА_4 сплату заборгованості по аліментам, що стягуються на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно виконавчого листа № 2-0805-437/2011 від 10.04.2011 року, що утворилася за період з 01.01.2016 року по 22.05.2017 року у розмірі 7913,50 грн., а саме: стягнуто зазначену заборгованість по 226,10 грн. щомісячно протягом 35 місяців. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні вимог щодо звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, по справі ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-0805-437/2011 від 10.04.2011 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області (а.с.7), з позивачки ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягуються аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи вимоги позивачки про звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментам, що утворилася з в період з 01.09.2011 року по 31.12.2015 року, суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Вочевидь звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов'язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

Як зазначив суд першої інстанції, знаходження відповідача в місцях позбавлення волі ніяким чином не перебуває і не може перебувати у причинному зв'язку із фактом виникнення у позивачки заборгованості за аліментами.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів з урахуванням народження другої дитини у 2014 році.

Зазначаючи про те, що відповідач тривалий час не опікувався дитиною та не проживав з нею, дитина знаходилася у його матері, позивач разом з тим не спростовує той факт , що утримання дитини нею не здійснювалося, належні дитині грошові кошти не були сплачені нею на утримання дитини а відтак їх сплата становить її обовязок.

Та обставина, що вона періодично спілкувалася з дитиною та купувала їй гостинці, одяг, шкільне приладдя, не є виключними обставинами які свідчили б про необхідність припинення обовязку сплатити на утримання дитини заборговану грошову суму. Відсутність роботи також не є підставою для звільнення від встановленого обовязку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи, що позивач не довела наявність виключних обставин для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову у цій частині вимог, обмежився лише розстрочкою сплати заборгованості.

Відмовляючи у позові щодо зміни розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції також правильно виходив з того, що згідно ч.1 ст.184 СК України (в діючій редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року), право вимагати встановлення щомісячних аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно їх одержувачу, а не платнику.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів та звільнення від заборгованості

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року у цій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 11 січня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2