Дата документу 26.03.2019 Справа № 336/6768/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/6768//17 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
№ 22-ц/807/285/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 рокупозивач звернувся до суду із вказаним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

За позовом, посилаючись на ст. ст. 509, 512, 514, 526, 530, 549, 610-612, 625, 1046-1054 ЦК України та умови кредитного договору № 500322605 від 22.11.2012 р., ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі відповідно 40007,31 грн., а також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, фактична адреса: м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4, ) заборгованість за кредитним договором № 500322605 від 22.11.2012 року в сумі 28657,31 грн. (15612,60 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 13044,71 грн. - заборгованість за процентами та комісією).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1146,08 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу, неустойки - відмовлено.

Не погоджуючись з вказанимрішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 500322605 від 22.11.2012 року на суму 20000 гривень.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп».

10.10.2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Грпуп» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів за основною сумою кредиту, нарахованих процентів, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. - реєстру заборгованостей, позивач набув прав грошової вимоги до відповідача в сумі 40007,31 грн., з яких: 15612,60 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 13044,71 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 11350,00 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. на адресу відповідача від імені ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»).

П.п.2.1, 2.2 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., укладеного між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачено, що ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступає право вимоги щодо заборгованості за основним договором, нарахованих процентів, комісій та інших платежів за основним договором.

Відповідно до п. 2.4 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до мов п.2.3 цього договору, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованості за основним договором, стають дійсними та для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактор переходять всі інші пов'язані з ними права, в обсязі та на мовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші з врахуванням обмежень встановлених цим договором.

Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань існує заборгованість за кредитним договором № 500322605 від 10.10.2016 року на суму 40007,31 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені зобов'язання з повернення кредитних коштів за кредитним договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Кредитором у зобов'язанні є позивач, який отримав право вимоги від первісного кредитора.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 512 ЦК України, за якими кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди на те боржника.

Позивач отримав право вимоги за договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При вирішенні спору про розмір стягнення, суд першої інстанції врахував положення статті 256 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд першої інстанції правильно послався на правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), за якою відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_3 отримав карту 22.11.2012 р., строк дії карти 3 роки, закінчився 22.11.2015 р., позивач звернувся до суду 22.11.2017 р., тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Факт пропуску строку спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені був врахований судом.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що пеня по даному позову нарахована станом на 10.10.2016 року, тоді як позивач звернувся до суду 22.11.2017 р. строк спеціальної позовної давності (щодо нарахування 11350,00 грн. - пені, штрафу, неустойки) суд першої інстанції вважав пропущеним, та позивачем судове рішення не оскаржене.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість розрахована не вірно не ґрунтується на матеріалах справи та доводах самого відповідача, адже він не заперечує припинення виплат боргу з липня 2013 року.

Також не є переконливими твердження про те, що відповідач не міг сплачувати борг у зв'язку з неодноразовим переуступленням вимог кредитором.

Так, відповідач не посилається на те, що він продовжував сплачувати борг первісному кредитору, або існували будь-які обставини, які перешкоджали б йому погашати борг принаймні протягом строку дії платіжної картки.

Крім зазначеного в матеріалах справи містяться повідомлення про переведення боргу, адресовані відповідачеві.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 квітня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

В.Ю. Бєлка