ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3119/16-ц Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/818/185/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах: Черкасько-Лозівської сільської ради (нині Малоданилівська селищна рада) до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про скасування права власності, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Черкасько-Лозівської сільської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив суд скасувати право власності, скасувати державну реєстрацію та витребувати земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), загальною площею 0,2500 га серія НОМЕР_4 від 18.06.2008, виданий на ім'я ОСОБА_5, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29; зобов'язати повернути на користь держави в особі Черкасько-Лозівської сільської ради (нині Малоданилівська селищна рада).

Згідно уточненого позову Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Черкасько-Лозівської сільської ради просив скасувати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІНН:НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНН: НОМЕР_2) на користь Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (нині Малоданилівська селищна рада) земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_3.

В обґрунтування позову посилався на те, що Черкасько-Лозівською сільською радою 04.04.2008 на XXIX сесії V скликання питання щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 - не вирішувалося. Рішення щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність зазначеної земельної ділянки Черкасько-Лозівської сільської радою не приймалося. Вказане підтверджується протоколом засідання XXIX сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 04.04.2008, листом Черкасько-Лозівського сільського голови від 25.09.2009 № 01-00/180 на вимогу прокуратури Дергачівського району від 17.09.2009 № 37090039.

Прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, виданий ОСОБА_5, зареєстрований 18.06.2008 за №29 у Дергачівському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття ОСОБА_5 права власності на зазначену земельну ділянку по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3).

З метою захисту інтересів держави прокуратурою Харківської області до Дергачівського районного суду подано позовну заяву в інтересах держави до ОСОБА_5 про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24.10.2011 у справі №2010/2-1511/11, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 загальною площею 0, 2500 га серія НОМЕР_4 від 18.06.2008, виданий на ім'я ОСОБА_5.

Вартість земельної ділянки за вищевказаною адресою складає 214 055 грн.

Оскарженим державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України.

Однак, при вивчені інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що у подальшому на підставі дублікату договору купівлі-продажу, серія та номер: 203, виданого 19.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_7

Разом із цим, прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

Вироком Жовтневого суду м. Харків від 05.06.2013 ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.006.2014 задоволено апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 Вирок Жовтневого суду м. Харків від 05.06.2013 відносно ОСОБА_8 в частині засудження по ч.3 ст. 365 КК України скасовано у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину та справу в цій частині припинено.

Згідно з вимогами п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014, звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного йому даним вироком за ч.2 ст. 366 КК України покарання у виді 4 років позбавлення свободи з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Факт незаконності набуття відповідачами права власності на земельні ділянки виключає саму можливість відчуження права власності на ці землі іншій особі на законних підставах.

Вищевикладені обставини свідчать про відсутність права у відповідача на земельну ділянку, оскільки фактично питання про передачу у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку не вирішувалося.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула без відповідної правової підстави з власності держави, остання повинна бути повернута за вимогою власника.

Відповідно до ст.ст. 17, 122 ЗК України (в редакції на момент вирішення спірних державних актів) повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, що належали районним державним адміністраціям, у зв'язку з чим, Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішення щодо спірної земельної ділянки.

Таким чином, у судовому порядку необхідно вирішити питання про скасування права власності, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року було залишено без задоволення позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах: Черкасько-Лозівської сільської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про скасування права власності, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить оскаржуване скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Вказано, що судом безпідставно було застосовано наслідки спливу позовної давності до заявлених вимог, оскільки про факт реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачами селищній раді та прокуратурі стало відомо лише після внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.04.2016.

ОСОБА_4 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначив, що прокуратурою не було надано суду доказів того, що вони звертались до суб'єкта владних повноважень - сільської ради, з повідомленням про намір звернутись до суду. Вказали, що прокурор не мав права на звернення до суду з вказаним позовом.

Послався на те, що на час придбання ними спірної земельної ділянки реєстрацією права власності на земельні ділянки відповідно до Положення «Про державний комітет України по земельних ресурсах», затвердженого Указом Президента України від 14.08.2000 № 970/2000 із подальшими змінами, здійснювали органи Держкомзему України.

Зазначив, що зі свого боку були вчинені всі дії задля реєстрації права власності у встановленому порядку, однак така реєстрації не відбулась з огляду на зміни у законодавстві.

Зауважив на те, що прокуратурі було відомо, що спірна земельна ділянка не належала ОСОБА_5, оскільки така інформація міститься в матеріалах іншої цивільної справи, яка була розглянута судом за позовом прокуратури до ОСОБА_5

Зазначив, що він є добросовісним набувачем та відкрито користувався спірною землею, після придбання земельної ділянки у 2008 році подав усі необхідні документи для реєстрації права власності у встановленому законом порядку.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, відповідачів та представника третьої особи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що Черкасько-Лозівською сільською радою 04.04.2008 на XXIX сесії V скликання питання щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 - не вирішувалося. Рішення щодо передачі ОСОБА_5 у приватну власність зазначеної земельної ділянки Черкасько-Лозівської сільської радою не приймалося. Вказане підтверджується протоколом засідання XXIX сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 04.04.2008, листом Черкасько-Лозівського сільського голови від 25.09.2009 № 01-00/180 на вимогу прокуратури Дергачівського району від 17.09.2009 № 37090039.

Прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га був виданий ОСОБА_5, зареєстрований 18.06.2008 за №29 у Дергачівському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття ОСОБА_5 права власності на зазначену земельну ділянку по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3).

З метою захисту інтересів держави прокуратурою Харківської області до Дергачівського районного суду по іншій справі № 2010/2-1511/11 було подано позовну заяву в інтересах держави до ОСОБА_5 про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24.10.2011 у справі № 2010/2-1511/11, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 загальною площею 0, 2500 га серія НОМЕР_4 від 18.06.2008, виданого на ім'я ОСОБА_5.

Вартість земельної ділянки за вищевказаною адресою складає 214 055 грн.

Оскарженим державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді дотримання законного порядку надання у власність земельної ділянки, як частини земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України.

Відповідно до відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що у подальшому на підставі дублікату договору купівлі-продажу, серія та номер: 203, виданого 19.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Представник відповідача зазначив, що він набув права власності на спірну земельну ділянку ще у 2009 році, а реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно почала здійснюватися лише з 01.01.2013 із внесенням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Законодавством не передбачено підстав для припинення права власності на земельну ділянку шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним, якщо особа жодних порушень не вчиняла, у тому числі й у разі скасування як незаконного рішення органу влади про надання земельної ділянки. Відповідач відкрито користується земельною ділянкою з 2008 року, справно сплачує земельний податок, тому вважає, що він є добросовісним набувачем. Прокурору було безперечно відомо про порушення земельного законодавства відносно спірної земельної ділянки у 2011 році, про що свідчить заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24.11.2011. Рішення набрало законної сили, однак відповідно до діючого законодавства не виконано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що на день звернення до суду з позовом вже сплив загальний трирічний строк позовної давності для такого звернення, оскільки порушення земельного законодавства були відомі позивачу, вони були публічними і не приховувалися, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області мало повноваження щодо контролю в сфері земельних відносин, що свідчить про те, що держава в особі уповноважених органів мала можливість дізнатись вчасно про порушення своїх прав та вжити необхідних заходів реагування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦПК України визначені такі наслідки спливу позовної давності: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на наявність вимог про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Черкасько-Лозівської сільської ради (нині Малоданилівська селищна рада) при вирішенні даного спору відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який був викладений у постанові від 17 жовтня 2018 року, винесеній за наслідками розгляду аналогічної справи № 362/44/17 (касаційне провадження № 14-183цс18).

Так, забезпечуючи єдність судової практики, Верховний Суд дійшов висновку, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України).

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність.

Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об'єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

У справі, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка у 2008 році вибула з володіння територіальної громади поза її волею в результаті нелегітимного вирішення цього питання на користь ОСОБА_5, який в тому ж році продав цю земельну ділянку відповідачам.

При цьому у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_5 або відповідачі були учасниками протиправної діяльності, яка призвела до такого вибуття. Відповідачі набули спірне майно за відплатним договором, не були обізнані про те, що відчуження земельної ділянки вчинене особою, яка не мала такого права, тобто, вони є добросовісними набувачами в розумінні ст. 388 ЦК України.

Згідно заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24.10.2011, яке є чинним, позовну заяву заступника прокурора Харківської області було задоволено. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_4 від 18.06.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області, виданий на ім'я ОСОБА_5 Визнано недійсним запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_5 на зазначену земельну ділянку. Зобов'язано управління Держкомзему в Дергачівському районі Харківської області скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі земель держаного акту серії НОМЕР_4 від 18.06.2008 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити та привести у придатний для використання стан зазначену земельну ділянку площею 0,25 га.

Вказаним рішення суду першої інстанції було встановлено, що прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. В результаті протиправних дій вказаних посадових осіб (до яких не належать відповідачі по цій справі) порушено інтереси держави в особі Черкасько-Лозівської сільської Ради стосовно реалізації прав законного власника щодо спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей (т. 1 а. с. 9-10).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2008 ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_10, продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали спірну земельну ділянку площею 0,25 га, вказаний договір був 23.06.2008 зареєстрований у Державному реєстрі правочинів під № 2977192. (т. 1 а.с. 136, 137).

Отже, Черкасько-Лозівська сільська Рада, яка здійснює повноваження стосовно спірної земельної ділянки, а також прокурор, який подав позов в інтересах держави в особі зазначеного органу місцевого самоврядування, після ухвалення вказаного рішення суду першої інстанції на свою користь, з позиції, відповідно, володільця земельної ділянки та правоохоронного органу, поза розумним сумнівом мали можливість не пізніше дати ухвалення цього рішення суду, 24.10.2011, дізнатися про подальшу долю спірної земельної ділянки, яка 23.06.2008 була продана ОСОБА_5 відповідачам по цій справі.

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції були досліджені матеріали цивільної справи № 2010/2-1511/11 за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області до ОСОБА_5, третя особа Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

З матеріалів зазначеної справи № 2010/2-1511/11 вбачається, що 12.07.2011 на адресу суду надійшла заява представника Головного управління Держкомзему у Харківській області В.І. Ремінного, в якій суд було повідомлено, що спірна земельна ділянка обліковується за іншими власниками (справа № 2010/2-1511/11 (а. с. 30 справи № 2010/2-1511/11).

Як встановлено суд апеляційної інстанції, на підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку 19 жовтня 2009 року звернулися до Управління Держакомзему у Дергачівському районі Харківської області для отримання документів, що посвідчують їх право спільної сумісної власності на придбану земельну ділянку, про що свідчить підписане заступником начальника вказаного управління технічне завдання на виконання технічної документації. 07.09.2010 вони подали до Харківської регіональної філії Державного підприємству «Центр державного земельного кадастру» відповідну заявку про надання послуг з ведення державного реєстру земель, в той же день був складений акт про те, що відповідачам ОСОБА_3 були надані послуги по заповненню бланків державних актів на право власності на земельну ділянку, які вони оплатили (т. 1 а. с. 138-142).

Відповідно до довідки заступника начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області переданій у спільну сумісну власність відповідачам ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 загальною площею 0,25 га, - було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, запис у книзі реєстрації кадастрових номерів від 19.10.2009 р. (т. 1 а. с. 139).

Однак нового державного акту на своє ім'я відповідачі ОСОБА_3 не отримали.

Вказане дає підстави для висновку, що органам державної влади, зокрема учасникам зазначеної справи, вже на той час було відомо, що спірне майно було відчужене ОСОБА_5, що спростовує твердження прокурора про те, що державі стало відомо про вчинення таких дій лише у 2016 році після реєстрації права власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_3 відкрито володіли земельною ділянкою та вчиняли дії, спрямовані на її реєстрацію у встановленому законом порядку, однак, зі змінами в законодавстві змогли завершити цю процедуру лише у 2016 році.

У даному випадку слід взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема на рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України», у яких вказано на необхідність додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Потреба виправити минулу помилку, допущену державним органом, не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного урядування покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно і пропорційно, виправляючи свою помилку, а суд - зобов'язує забезпечувати справедливий баланс між суспільними інтересами у вигляді необхідності відновити статус-кво та втручання у захищене гарантіями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод право на мирне володіння майном.

Таким чином, покладення на відповідачів ОСОБА_3 відповідальності у вигляді позбавлення права власності поза межами загального строку позовної давності, за відсутності невідкладних активних дій органів влади з виконання заочного рішення від 24.10.2011 у справі № 2010/2-1511/11 про витребування у ОСОБА_5 спірної земельної ділянки; відсутності належного врядування у вигляді ефективного контролю за упорядкуванням земельних ресурсів, внаслідок чого факт переходу права власності від ОСОБА_5 до відповідачів ОСОБА_3 став відомий лише при реєстрації права власності у 2016 році, є надмірним процесуальним тягарем та непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, за відсутності поважних причин для її поновлення, такі висновки суду доводами скарги не спростовані.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що учасники справи не позбавлені можливості врегулювати виниклий спір у позасудовому порядку шляхом проведення у встановленому законом порядку процедури передачі земельної ділянки у власність громадян.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381- 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

В.Б. Яцина

Судді колегії

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.