Провадження № 2/760/3466/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі судді Лазаренко В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017 позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), звернувся в суд з позовом до відповідача, ОСОБА_1, в якому просить стягнути з останнього на свою користь витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 31 258, 63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.01.2016 о 18.10 на 7-му км + 900 м автодороги Київське півкільце - Боярка з вини відповідача, який, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем «Фольксваген-Поло», д.н.з. НОМЕР_3, та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Субару-Форестер», д.н.з. НОМЕР_2, належний ОСОБА_2 На підставі заяви власника пошкодженого транспортного засобу та з урахуванням висновку спеціаліста про оцінку розміру шкоди від 03.02.2016, виконаного оцінювачем ОСОБА_3, МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 31 258, 63 грн. Посилаючись на те, що відповідач є особою, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, і він не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач просить стягнути з відповідача зазначені витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, оскільки МТСБУ після сплати страхового відшкодування набуло право на регресний позов відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою судді від 11.01.2018 в справі відкрито провадження, прийнято рішення про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів у відповідності до вимог ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) надіслані та вручені відповідачу.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив.

З огляду на неподання відзиву відповідачем, враховуючи положення ст.ст. 178, 191, 279 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази та з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03.01.2016 о 18.10 на 7-му км + 900 м автодороги Київське півкільце - Боярка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген-Поло», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував відповідач, та автомобіля «Субару-Форестер», д.н.з. НОМЕР_2, належного ОСОБА_2

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.

Вина відповідача встановлена постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2016, відповідно до змісту якої вбачається, що відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, при керуванні автомобілем «Фольксваген-Поло», д.н.з. НОМЕР_3, під час руху був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікався від керування, в наслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Субару-Форестер», д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2016 набрала законної сили, а тому у даній справі щодо правових наслідків дій відповідача в силу приписів ч. 6 ст. 86 ЦПК України є обов'язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як свідчать матеріали справи в наслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Субару-Форестер», д.н.з. НОМЕР_2, - ОСОБА_2, завдано матеріальних збитків.

Згідно висновку спеціаліста про оцінку розміру шкоди від 03.02.2016, виконаного оцінювачем ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ «Субару-Форестер», д.н.з. НОМЕР_2, складає 37 510, 35 грн. з врахуванням ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку із відсутністю у відповідача вказаного договору заява про виплату страхового відшкодування від 25.04.2016 подана власником пошкодженого транспортного засобу до МТСБУ.

10.06.2016 МТСБУ прийнято рішення при виплату ОСОБА_2. страхового відшкодування.

Відповідно до платіжного доручення від 13.06.2016 №4703рв МТСБУ сплачено страхове відшкодування у розмірі 31 258, 63 грн.

Вищевказані витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування, а також витрати, пов'язані з оцінкою матеріального збитку, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Частина перша статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до змісту частини першої, другої ст. 1187, частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином за загальним правилом обов'язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Поряд з цим, стаття 1191 ЦК України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України від 01.07.2004 №1961-IV)

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 21.1 ст. 22 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положеннями п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зі змісту вищевказаних правових норм вбачається, що у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках обов'язок відшкодувати шкоду у повному обсязі чи частково покладається на спеціального суб'єкта, за фактичних обставин справи - на МТСБУ. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як встановлено судом, МТСБУ відшкодовано шкоду, завдану відповідачем у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим в межах виплаченого відшкодування МТСБУ набуло право зворотної вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що зазначені вище обставини справи, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідають критеріям достатності та достовірності.

З боку відповідача не надано суду жодного доказу, які спростовують обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки відповідач є особою, відповідальною за завдані в наслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки, і зазначені збитки відшкодовані за рахунок страхового відшкодування, сплаченого позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з виплатою вказаного страхового відшкодування, у загальному розмірі 31 258, 63 грн. є законними та обґрунтованими, а тому їх належить задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до правил установлених ст. 141 ЦПК України належить розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 13, 81, 89, 264, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_1/ на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України /адреса: 02154, м. Київ, Русановський бульвар, 8; / витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 31 258, 63 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.В. Лазаренко