КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 361/4043/18

провадження № 22-ц/824/3663/2019

01 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року в складі судді Радзівіл А. Г.,

встановив:

26.06.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що є власником транспортного засобу марки AUDI А6, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

08 жовтня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода ( далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1, та транспортного засобу DAЕWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 08 жовтня 2017 року.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом № АК/7248909.

В результаті ДТП задній частині його транспортного засобу було завдано значних механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 12 жовтня 2017 року.

ПрАТ «СК «Провідна» визнало вказану подію страховим випадком та визначило, що вартість завданого матеріального збитку (з урахуванням фізичного зносу) становить 17 202,98 грн.

Ним було вжито заходів для відновлення пошкодженого транспортного засобу, Реальна вартість ремонту автомобіля становить 62 383 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №32 від 21.11.2017 р. та квитанцією на розрахунок готівкою №16 від 21.11.2017 р., виданих СТО «Борис» П. П. ОСОБА_4

Різниця між страховим відшкодуванням і фактично понесеними ним витратами становить 45 180,02 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою, винною у заподіянні шкоди.

Посилаючись на вказані обставини та правові висновки Верховного Суду України, які були висловлені в постановах від 20.01.2016 ( справа №6-2808цс15), від 14.09.2016 (справа №6-725цс16), від 31.05.2017 (справа №758/10356/14-ц), просив позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь 45 180,02 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 45 180,02 грн, судовий збір в розмірі 704, 80 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну правову оцінку доказам, дослідженим в судовому засіданні, просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 року та відмовити в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що згідно акту виконаних робіт №32 від 21.11.2017 р. вартість робіт з відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 7 870 грн, вартість матеріалів склала 6 540 грн, а вартість запчастин - 47 973 грн. З акту також вбачається, що було здійснено заміну заднього бамперу, труби бамперу, лівої та правої частини глушителя.

Таким чином, станом на 21.11.2017 р. автомобіль позивача було повністю відремонтовано.

13.12.2017 р. страховою компанією було складено страховий акт № , згідно з яким розмір страхового відшкодування склав 17 202,98 грн.

Враховуючи те, що на момент складання страхового акту автомобіль позивача було повністю відновлено, позивач міг надати страховій компанії документи, що підтверджують факт оплати проведеного ремонту автомобіля або не погодитись з сумою страхового відшкодування.

Зазначив, що вартість робіт за страховим актом страховика складає 3 390 грн, а вартість згідно акту виконаних робіт - 7 870 грн; вартість матеріалів за страховим актом страховика становить 1 243,84 грн, а вартість згідно акту виконаних робіт - 6 540 грн; вартість запчастин, що підлягають заміні за страховим актом складає 39 278,55 грн, а вартість запчастин, що були замінені згідно акту виконаних робіт - 47 973 грн. Різниця між сумами складає 18 470 грн.

Страховик, отримавши згоду потерпілого щодо розміру та способу відшкодування, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 17 202,98 грн.

Оскільки в суму, яку стягнув суд, входить не тільки сума, вирахувана як різниця між вартістю відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а й різниця у вартості робіт, матеріалів, запчастин, вимога про стягнення цих коштів мала би бути пред'явлена до страхової компанії, оскільки сума страхового відшкодування не перевищила ліміт страховика.

Також зазначив, що з калькуляції, доданої до страхового акту страховика вбачається, що спеціалістом страхової компанії було вказано про необхідність здійснення ремонту бамперу та лівого і правого глушителів, однак не вказано про необхідність їх заміни. Натомість з акту виконаних робіт вбачається, що була проведена саме заміна вказаних деталей.

Питання про необхідність заміни вказаних деталей повинна була вирішити оцінка (експертиза), яка не була проведена. Тому вважає, що належних доказів, які б підтверджували необхідність заміни саме вказаних в акті виконаних робіт запчастин позивачем не надано.

Згідно схеми ДТП, удар прийшовся в праву частину заднього бамперу автомобіля, а згідно акту виконаних робіт була здійснена заміна як правого так і лівого глушників. Подані позивачем докази не можуть бути достатніми для висновку про необхідність заміни обох глушників. Ремонт проводився не на спеціалізованому підприємстві, до акту виконаних робіт не було долучено видаткові накладні на придбання деталей для проведення відновлювального ремонту особою, що надавала такі послуги.

Також зазначив, що про завищену вартість відновлювального ремонту автомобіля є повідомлення від позивача, адресоване йому у додатку «VIBER» 12 грудня 2017 року, де позивач зазначає, що витратив на ремонт наступні суми: « 600$ -бампер, 450$ - вихлопна, 300$-за установку і покраску». Вказаному доказу суд першої інстанції оцінки не надав.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2017 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем DAЕWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_2, на автодорозі М08+18 км, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 15-16).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAЕWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АК/7248909 від 03.10.2017 р. (а.с. 19).

Згідно з вказаним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, франшиза - 0 грн.

09.10.2017 р. позивач повідомив страховика про страховий випадок та 12.10.2017 р. звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою № про виплату страхового відшкодування, яку просив перерахувати на його картковий рахунок (а.с. 20-21).

13.12.2017 р. ПрАТ «СК «Провідна» склала страховий акт № , відповідно до якого загальна сума збитку (за розрахунком спеціаліста) становить 17 202,98 грн (а.с 22-23).

Відповідно до ремонтної калькуляції № від 04 грудня 2017 року, страховиком здійснено розрахунок суми матеріального збитку від 04 грудня 2017 року по справі № .

Відповідно до вказаного розрахунку вартість відновлювального ремонту автомобіля АUDI А6, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, складає 43 912,39 грн, з яких: вартість робіт - 3 390 грн, вартість матеріалів - 1 243,84 грн., вартість деталей, що підлягають заміні - 39 278,55 грн. Коефіцієнт зношення деталей становить 0,6800. Вартість деталей з урахуванням зношення - 12 569,14 грн. Сума збитку: 17 202,98 грн. (а.с. 24).

Страховиком 28.12.2017 року здійснено виплату позивачу 17 202, 98 грн. на його рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 66).

Судом також встановлено, що відповідно до Акту виконаних робіт №32 від 21.11. 2017 року, складеного ПП ОСОБА_4, СТО «Борис», та квитанції на розрахунок готівкою №16 від 21.11.2017 р., загальна вартість ремонту автомобіля AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1, становить без ПДВ 62 383,00 грн, з яких: вартість ремонту автомобіля - 7 870 грн, вартість матеріалів, використаних для ремонту автомобіля - 6540 грн, вартість запчастин, використаних під час ремонту автомобіля - 47 973 грн (а.с. 25).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 45 180 грн 02 коп., суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право самостійно обрати спосіб захисту порушеного права, зокрема, звернутися з позовом до відповідача, вина якого у настанні ДТП встановлена. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначаються відповідно до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З вказаним висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), де Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, враховуючи зміну судової практики, а також те, що позовні вимоги у цій справі були заявлені до страхувальника, який уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду про те, що шкода, розмір якої не перевищує ліміту відповідальності страховика, має бути відшкодована заподіювачем, є помилковим.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів враховує наступні обставини.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст.36 цього Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач погодився з розміром страхового відшкодування, який був визначений страховиком.

При цьому витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу замінених деталей, не входять до обов'язку страховика згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 29 цього Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до страхового акту від 13.12.2017 р., коефіцієнт фізичного зносу деталей, що підлягали заміні, прийнято на рівні 0,6800.

У зв'язку з цим, сума страхового відшкодування була зменшена на 26 709,41 грн , а саме на вартість деталей, що підлягали заміні, з урахуванням застосування коефіцієнту фізичного зносу ( 39 278,55 грн х 0,6800).

За таких підстав відшкодуванню за рахунок винної особи підлягала лише сума 26 709,41 грн, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

При цьому вимога про відшкодування різниці у вартості робіт, матеріалів, запчастин в сумі 13 174,45 грн повинна була бути пред'явлена до страховика, враховуючи, що сума страхового відшкодування не перевищувала ліміт його відповідальності, який складав 100 000 грн.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для здійснення відшкодування завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови у задоволенні позову до завдавача шкоди у вказаній частині.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту визначена страховиком у розмірі 43 912, 39 грн, з яких страховою компанією відшкодовано лише 17 202,98 грн, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення 26 709, 41 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, шляхом зменшення суми відшкодування з 45 180,02 грн до 26 709,41 грн.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводами апеляційної скарги не спростовується, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2018 змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 45 180,02 грн до 26 709,41 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк