ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1283/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

третя особа на стороні позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2014 позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано четверо осіб: позивач, ОСОБА_2 (дочка позивача, третя особа), ОСОБА_3 (чоловік дочки позивача, відповідач), ОСОБА_4 (онук позивача). З 11.09.2017 відповідач не проживає у квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку він не бажає. Позивач не може оформити субсидію на спірну квартиру та обмежена у можливості розпорядження нею.

Ухвалою від 20.12.2018 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Пояснила, що у вересні 2018 р. її дочка розлучилася з ОСОБА_4 , але ще до розлучення вони рік не проживали разом. Відповідач у квартиру не повертався, вселитись не намагався, де фактично він проживає, їй не відомо.

У поясненняхщодо позову третя особа ОСОБА_2 виклала аргументи на підтримку позову вказавши, що усі наведені у позовній заяві обставини відповідають дійсності.

Відповідач викликався в судове засідання шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав.

За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши позивача, третю особу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданої Центром комунального сервісу, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання позивача, відповідача, третьої особи та онука позивача (а.с. 22).

Відповідач вселився у спірну квартиру та зареєстрував своє місце проживання у ній у 2010 р. за згодою позивача - матері його дружини ОСОБА_2

17.09.2018 шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішення Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 16).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, два роки не проживає у ній без поважних причин.

Вказані обставини підтверджуються даними актів від 29.08.2018, 14.09.2018, 17.10.2018, 02.11.2018, підписаними мешканцями будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18, 19, 20)та показаннями свідків.

З показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона працює консьєржем у будинку, в якому розташована спірна квартира. Як пояснила свідок, що з вересня 2017 р. відповідача вона не бачила ні в будинку ні біля будинку. Знає, що ОСОБА_2 розлучилась з ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 пояснила в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі АДРЕСА_2 , і періодично буває у спірній квартирі. Два роки відповідача вона взагалі не бачила, його речі у квартирі відсутні.

Свідок ОСОБА_7 пояснила в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі АДРЕСА_3 , у них сусідські відносини. З 2017 р. ОСОБА_2 чоловік не живе, з того часу відповідача вона взагалі не бачила ні в будинку, ні біля будинку.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі АДРЕСА_4 , і періодично буває у спірній квартирі. З відповідачем особисто не знайома, не бачила його два - два з половиною років, його речі у квартирі відсутні.

Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом.

Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

Судом встановлено, що на момент набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру відповідач членом її сім`ї не був, у спірній квартирі він не проживає без поважних причин два роки, його майно у житлі відсутнє, впродовж цього часу він житловою площею не цікавився і комунальних послуг не сплачував, угод щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали.

Отже зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає останній у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 704,80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо після закінчення строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: