КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/3691/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Журавський В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» про зобов'язання вчинити дії, спростування недостовірної інформації, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, стягнення матеріальної і моральної шкоди ,-

у с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги за яким обґрунтовувалатим, що 08 лютого 2017 року Апеляційний суд Київської області постановив рішення, яке набрало законної сили, та яким встановлено наступний юридичний факт: договір про надання житлово-комунальних послуг, який укладений між сторонами, не передбачає зарахування внесених платежів за конкретні місяці в рахунок інших платежів, зокрема в рахунок попередньої заборгованості. Саме тому квитанції із зазначенням боргу за попередні періоди в щомісячних платежах не відповідають дійсності та порушують права споживача. Зважаючи на те, що між неюта КП ВКГ «Бориспільводоканал» укладений договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 11 грудня 2007 року. Умовами даного договору передбачено розрахунковий період місяць. Незважаючи на це, КП ВКГ «Бориспільводоканал» вносить до щомісячних платежів суму нарахованої заборгованості за попередні роки. При цьому, заборгованість з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за попередні роки була стягнута з неїна підставі рішення суду, тому внесення суми боргу у щомісячні квитанції свідчить, що КП ВКГ «Бориспільводоканал» намагається здійснити подвійне стягнення з позивача. У звязку з цим, вона просить скасувати нарахування заборгованості минулих років в щомісячних платіжних повідомленнях та зобовязати КП ВКГ «Бориспільводоканал» здійснити перерахунок заборгованості.

У подальшому ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги та просила: припинити дії, які порушують її права, шляхом заборони КП ВКГ «Бориспільводоканал» включати в щомісячні квитанції боргові нарахування; спростувати недостовірну інформацію, з урахуванням боргових нарахувань, внесену у довідки, які направлені у відділ субсидії шляхом відкликання даних довідок з відділу субсидій; здійснити перерахунок заборгованості з оплати послуг з водопостачання та водовідведення шляхом анулювання заборгованості у розмірі 1688 гривень 89 копійок, яка вже стягнута на підставі судового рішення; стягнути матеріальну шкоду у розмірі 992 гривень 05 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 30000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої Інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що укладеним нею з відповідачем договором про водопостачання не передбачено зарахування боргу минулих років (періодів) у щомісячні конкретні платежі. Відповідно до умов договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а тому внесення відповідачем суми боргу, яка стягнута з неї за рішенням судом у розмірі 1648.73 грн., є неправомірним, оскільки примусове виконання судових рішень покладено на виконавчу службу. Але замість того, щоб здійснити перерахунок та виключити 1648,73 грн., відповідач включає вказану суму до щомісячних конкретних платежів, тобто здійснив подвійне стягнення. Крім того вказує, що неправомірність таких дій установлено рішенням суду апеляційної інстанції від 08.02.2017 року, яке було підставою звернення до суду з даним позовом. Пославшись на те, що у справі за вказаним нею рішенням суду приймали участь інші особи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в законі чітко зазначено «..чи особа, відносно якої ці обставини встановлено», тобто відносно неї і тому доказувати їх знову не вимагається.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 та КП ВКГ «Бориспільводоканал» уклали договір №2499 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення. За умовами якого КП ВКГ «Бориспільводоканал» зобов'язалось надавати ОСОБА_2 та членам її сімї, а також особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з водопостачання та водовідведення, а ОСОБА_2 зобов'язалась своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами (а.с.37-38).

З квитанцій на оплату послуг з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2017 року по липень 2018 року, які містяться в матеріалах цивільної справи, вбачається, що окрім нарахованої суми вартості отриманих послуг, до квитанції також включено суми боргу за попередні періоди (а.с.7,39-41,56). Таким чином, загальна сума до сплати у вказаних квитанціях визначається як сума нарахованих коштів за попередній місяць, а також сума боргу за попередні періоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року з ОСОБА_2 на користь КП ВКГ «Бориспільводоканал» була стягнута заборгованість за надання послуг з подачі води та відведення стоків за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року у розмірі 1648 гривень 73 копійки(а.с.57). Згідно з довідок про взаєморозрахунки КП ВКГ «Бориспільводоканал» з абонентом вбачається, що за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 2183 гривень 68 копійок, з грудня 2015 року по грудень 2017 року у розмірі 3406 гривень 89 копійок (а.с.22,23).

Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, шо ОСОБА_2 сплатила вказану заборгованість.

Заборгованість у розмірі 1648 гривень 73 копійки, яка була стягтла за рішення).: суду, розрахована за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року. Тоді як заборгованість у розмірі 2499 гривень 92 копійки, виникла за інший період, а саме : грудня 2015 року по грудень 2017 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення. ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 не обґрунтувала в чому саме полягає порушення її прав як споживача шляхом зазначення у квитанціях боргу за попередні періоди, зваживши на те, що квитанції на оплату послуг з водовідведення та водопостачання, які направляє КП ВКГ «Бориспільводоканал» споживачам, в тому числі позивачу, має встановлену форму з визначеними графами, частина з яких заповнюється в автоматичному режимі КП ВКГ «Бориспільводоканал», а частина з яких споживачем безпосередньо при оплаті спожитих послуг. При цьому, зазначення у квитанціях заборгованості за попередні періоди має суто інформативний характер та забезпечує можливість споживачу контролювати стан свого особового рахунку. Платіжні документи, тобто квитанції про оплату, які КП ВКГ «Бориспільводоканал» направляло ОСОБА_2 не містить граф, не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги». На підставі викладеного суд не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги про припинення дій, які порушують право, шляхом заборони КП ВКГ «Бориспільводоканал» вносити заборгованість попередніх періодів в щомісячні квитанції на оплату спожитих послуг.

Крім того, судом не встановлено підстав, які б свідчили про необхідність спростування інформації, яку КП ВКГ «Бориспільводоканал» надало Управлінню соціального захисту населення Бориспільської міської ради, зокрема про наявність заборгованості за 65 місяців у розмірі 2499 гривень 92 копійки, що стало підставою для припинення надання субсидії з серпня 2017 року, оскільки згідно з довідок про взаєморозрахунки КП ВКГ «Бориспільводоканал» з абонентом вбачається, що за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 2183 гривень 68 копійок, з грудня 2015 року по грудень 2017 року у розмірі 3406 гривень 89 копійок. При цьому, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 сплатила вказану заборгованість.

Також суд уважав необґрунтованими доводи ОСОБА_2 стосовно того, що КП ВКГ «Бориспільводоканал» здійснює подвійне стягнення заборгованості, зокрема поточної та тієї, яка вже стягнута на підставі рішення суду, оскільки заборгованість у розмірі 1648 гривень 73 копійки, яка була стягнута за рішенням суду, розрахована за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року. Тоді як заборгованість у розмірі 2499 гривень 92 копійки, виникла за інший період, а саме з грудня 2015 року по грудень 2017 року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, суд першої інстанції відмовив у стягненні матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Установлено, що за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість перед КП ВКГ «Бориспільводоканал» за надані ним послуги в розмірі 2183 гривень 68 копійок, з грудня 2015 року по грудень 2017 року у розмірі 3406 гривень 89 копійок ( взаєморозрахунки сторін а.с. 22-23).

За рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року з ОСОБА_2 на користь КП ВКГ «Бориспільводоканал» була стягнута заборгованість за надання послуг з подачі води та відведення стоків за період з 01 грудня 2009 року по 01 березня 2014 року у розмірі 1648 гривень 73 копійки (а.с.57).

Відповідно до ч. 7ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.

Як убачається із квитанції, що відповідачем надаються позивачу для сплати за надані послуги, то вони не містять граф, не передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті за надані відповідачем послуги, унаслідок чого останній в праві зазначати дану інформацію у платіжному документі.

Доказів того, що ОСОБА_2 виконано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2014 року, яким з неї стягнуто 1648 гривень 73 копійки, останньою не надано, а тому відповідач вправі вказувати і цю суму як борг споживача.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу ОСОБА_2 на те, що платіжний документ щодо сплати за надані відповідачем послуги, не є виконавчим документом, а тому вона самостійно визначає розмір платежу, який вона має намір сплатити.

Про те, що сума заборгованості, та сума поточного платежу не відповідає дійсності та/або нараховані невірно, ОСОБА_2 не зазначає.

На підставі викладеного аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2, висновків суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, оспорюваних нею, не спростовують.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 08.02.2017 року в справі за позовом КП ТМ «Бориспільтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, не мають преюдиції при вирішенні даної справи, оскільки обставини встановлені указаним судовим рішенням стосуються правовідносин ОСОБА_2 та КП ТМ «Бориспільтепломережа», проте як предметом даного розгляду є правовідносини ОСОБА_2 та КП ВКГ «Бориспільводоканал».

Твердження ОСОБА_2 про те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 08.02.2017 року встановлені обставини щодо неї як особи, не заслуговують на увагу, оскільки указаним рішенням встановлені обставини не щодо неї особисто, а щодо правовідносин, що виникли між нею та КП ТМ «Бориспільтепломережа».

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги і рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2018 року, ухвалене в справі за позовом ОСОБА_2 до КП ТМ «Бориспільтепломережа» про визнання його дій неправомірними та постанову Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до КП «Житлове ремонтно- експлуатаційне управління» про визнання його дій неправомірними.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, спростування недостовірної інформації, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції за обставин викладених вище, то вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, як похідні від основних вимог також не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук