ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/5462/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Костюк Л.С.,

скаржник: ОСОБА_1,

особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Федоряк О.В. Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області,

боржник: ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Федіної А.В., повний текст якої виготовлений 16.11.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Федоряка О.В. та посилалась на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої заборгованість за договором позики у розмірі 260 725 грн.

25.01.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист №725/4402/16-ц, а 07.03.2017 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського ВДВС Кирстюком Д.І. відкрито виконавче провадження, 07.06.2017 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського ВДВС Федоряком О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника.

Зазначає, що окрім наведеного в цьому виконавчому провадженні жодних виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, не проводилось, у зв'язку з чим вважає, що Другий відділ ДВС м. Чернівці та старший державний виконавець Федоряк О.В проявляють повну бездіяльність, протягом 1 року і 7 місяців рішення не виконано, чим порушено майнові права стягувача. На підставі наведеного просила скаргу задовольнити.

Провадження №22-ц/822/83/19 Категорія 59

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що не встановлено наявності підстав вважати, що державний виконавець ухиляється від виконання рішення суду та не вживає заходів для можливого звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем.

В поданій на ухвалу суду першої інстанції апеляційній скарзі апелянт вказує на її незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про задоволення скарги.

В обґрунтування скарги зазначає обставини, які наведені в поданій до суду першої інстанції скарзі, а також вказує, що державним виконавцем порушуються вимоги ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належна боржнику квартира по АДРЕСА_1 передана в іпотеку за договором №1185 від 16.09.2014 року щодо виконання зобов'язань на суму 100 000 грн., а борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 260 725 грн., тому державним виконавцем в свою чергу не вижито заходів щодо визначення вартості предмету іпотеки й огляду майна. Лише тільки після звернення стягувача зі скаргою до суду Федоряк О.В. 25.10.2018 року доручив Першому відділу ДВС м. Чернівці здійснити перевірку майнового стану боржника.

Зазначає, що твердження суду про прийняття старшим державним виконавцем Федоряком О.В. виконавчого провадження саме 19.02.2018 року у зв'язку з реорганізацією не відповідає інформації про виконавче провадження, згідно якої ВП №53541863 з червня 2017 року перебувало на виконанні у останнього.

Відзив на апеляційну скаргу старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Федоряк О.В. подано з порушенням строків, отже до уваги не приймається.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яке в повній мірі їм відповідає.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі по тексту - «Закону») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу п.1 ч.1 ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.18 Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

У відповідності до вимог ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За змістом ст.51 Закону вбачається, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Відповідно до норм ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно ст.57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Стаття 74 Закону передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.12.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 16.09.2014 року в сумі 260 725 грн. (а.с.11-12). 25.01.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист (а.с.13-14). 07.03.2017 року постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Кирстюком Д.І. відкрито виконавче провадження №53541863 (а.с.15-16). 07.06.2017 року постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Федоряком О.В. накладено арешт на майно, що належить боржнику (а.с.17-18).

Відповідно до актів державного виконавця Чернівецького міського ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області від 18.04.2017 року та 17.08.2018 року за адресою м. Чернівці вул. Ковальчука, 16/8 не виявлено майна боржника, на яке можна звернути стягнення, а 07.06.2018 року в рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.87).

З відповіді Другого відділу ДВС м. Чернівці №17992/9 від 22.08.2018 року на запит адвоката ОСОБА_3 вбачається, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 53541863. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що згідно відповідей: сервісного центру МВС за боржником транспортних засобів не зареєстровано; згідно даних ДФС України інформація про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб відсутня; з відповіді ПФУ боржник отримує дохід у вигляді пенсії в розмірі 1687,52 грн., однак стягувачем не надано заяви на звернення стягнення на доходи боржника, передбаченої ч.2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником ОСОБА_2 на праві власності зареєстрований об'єкт житлової нерухомості: квартира за адресою м. Чернівці, вул.З.Космедемянської, 11/6, яка перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки №1185 від 16.09.2014 року.

21.08.2018 року на адресу відділу отримано лист №146 від іпотекодержателя - КС «Буковина» про відмову у наданні згоди на звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.72).

Таким чином, у визначений Законом строк виконання рішення суду держаним виконавцем вживалися дії щодо виявлення майна боржника, оформлені актами, та отримання дозволу на звернення на нього стягнення, що спростовує доводи апелянта.

В подальшому, постановою про доручення на вчинення виконавчих дій від 25.10.2018 року старшим державним виконавцем Федоряком О.В. доручено Першому відділу ДВС м. Чернівці здійснити перевірку майнового стану боржника за адресою м. Чернівці, вул.З.Космедемянської, 11/6, й в разі виявлення рухомого майна, яке належить боржнику та на яке, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», можна звернути стягнення, провести опис та арешт виявленого майна (а.с.59-60).

Крім того, встановлено, що станом на 29.10.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 та вказане майно передано в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк», при цьому будь-яких доказів на підтвердження того, що право власності на вказану квартиру перейшло до боржника в порядку спадкування після смерті її чоловіка матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять.

З аналізу Закону вбачається, що оцінка конкретно визначеного майна проводиться після накладення на нього арешту. Оскільки виконавцем накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно без індивідуалізації, а в подальшому отримано відмову у наданні дозволу на звернення стягнення на квартиру по вул.З.Космедемянської, 11/6 в м. Чернівці від КС «Буковина», яка є її іпотекодержателем, тому у виконавця відсутня можливість щодо опису та проведення оцінки зазначеного майна без згоди іпотекодержателя.

Крім того, розмір кредиту 100 000 грн., за яким забезпечувалось гарантія їх повернення за рахунок переданої в іпотеку квартири в разі неналежного виконання зобов'язань, та розмір заборгованості за договором не є тотожними поняттями, отже твердження апелянта про те, що вартість квартири перевищує розмір заборгованості за кредитним договором є припущенням.

Отже, що стосується доводів апеляційної скарги щодо невжиття державним виконавцем необхідних для виконання рішення суду заходів, то судова колегія вважає їх необґрунтованими, так як всі дії державного виконавця вчинені своєчасно в межах чинного законодавства і відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та підтверджуються наявними в справі матеріалами.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи апелянта відносно часу отримання виконавчого провадження старшим державним виконавцем Федоряком О.В. внаслідок процесу реорганізації Чернівецького міського відділу ДВС, оскільки сам по собі процес реорганізації структурних підрозділів виконавчої служби не є підставою для зупинення процесу виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/