ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2019 року

м. Харків

справа № 623/856/16-ц

провадження № 22-ц/818/62/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмська міська рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмської міської ради Харківської області про поновлення порушеного права та встановлення меж земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Одарюка М.П., в залі суду в місті Ізюм Харківської області,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмської міської ради Харківської області про поновлення порушеного права та встановлення меж земельної ділянки.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмську міську раду Харківської області відновити стан і межі земельної ділянки, який існував до порушення прав згідно рішення Ізюмського міськвиконкому від 14.07.1953 року № 14/214, загальною площею - 1196 кв.м., довжина земельної ділянки з по провулку Крутогірському - 27,10 м., з сторони вїзду Крутогірському - 47,0 м, по межі домоволодіння № 7 - 34,3 м, з тильної сторони (фасаду) до в'їзду (проїзду) - 33,4 м. - протягом одного місяця з моменту винесення рішення по даній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, тому жодних його прав на цю земельну ділянку не могло бути порушено; суд не звернув увагу на те, що зазначений будинок ОСОБА_1 отримав не від ОСОБА_4, а від ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 08.05.2012 року. Вирішення питань регулювання земельних відносин є компетенцією Ізюмської міської ради, тому вважає, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить закону. Позивач став власником житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, 08.05.2012 року, про розмір і конфігурацію земельної ділянки знав з моменту купівлі нерухомості, тому позивачем пропущено строк позовної давності.

Представником позивача ОСОБА_6 подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду від 31 липня 2018 року без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час площа спірної земельної ділянки не збігається з площею земельної ділянки, яка зазначена у договорі купівлі - продажу спірного будинку від 08.05.2012 року, тому суд вважав, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом відновлення меж земельної ділянки.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 08 травня 2012 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5, розташований на земельній ділянці площею 1196 кв.м. (а.с.10-12 т. 1).

Відповідачі є власниками сусідніх домоволодінь: ОСОБА_2 належить на праві власності домоволодіння №5 в-зд Крутогірський у місті Ізюм, а ОСОБА_3 є власником будинку №7 по пров. Крутогірський у місті Ізюм. При цьому домоволодіння ОСОБА_2 знаходиться на сусідній вулиці і не має спільної межі з домоволодінням позивача.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що в генеральному плані від 01.04.1968 року та технічних паспортах 1991 років колишніх власників будинку, довжина земельної ділянки за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5 по лінії: Б-В-47 м, ширина ділянки: В-Г 33,4 м, ширина : А-Б -27,10 м, довжина: А-Г-34,3 м. загальна площа земельної ділянки 1196 кв.м. Разом з тим по документації, яку видало ТОВ «Фірма -Земля» від 09.04.2012 року, довжина земельної ділянки: Б-В-39,94 м, ширина ділянки: В-Г-29,35 м, ширина А-Б-26,64 м, довжина: А-Г-33,321м, загальна площа -1161 кв.м. Для усунення розбіжностей в документах позивач звернувся до ТОВ «Фірма Земля». Директор фірми визнав помилки в документації, але виправляти їх відмовився. Позивач вважає, що частина землі, яку сусіди зайняли відноситься безпосередньо до його земельної ділянки. З урахуванням уточненої позовних вимог ОСОБА_1 просив суд зобов'язати відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмську міську раду відновити стан і межі земельної ділянки, який існував до порушення прав згідно рішення Ізюмського міськвиконкому від 14.07.1953 року № 14/214, загальною площею -1196 кв.м. та відповідно відповідно судової земельно технічної експертизи № 17621 від 28.02.2018 року, згідно якої довжина земельної ділянки з по провулку Крутогірському -27,10 м., з сторони в'їзду Крутогірському-47,0 м, по межі домоволодіння № 7 -34,3 м, з тильної сторони (фасаду) до в'їзду (проїзду) -33,4 м. протягом одного місяця з моменту винесення рішення по даній справі.

Згідно із статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

За правилами статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376(далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

Згідно із пунктом 2.1 вищевказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Таким чином, за змістом статті 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до даних інвентаризаційної справи № 533 власниками домоволодіння № 5 по пров. Крутогірському в м. Ізюмі Харківської області були:

-ОСОБА_4 на підставі договору забудови від 04 травня 1941 року,

- ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 02 грудня 1978 року,

- ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 12 листопада 1991 року;

- ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 08 травня 2012 року.

Згідно копії умови про право забудування земельної дільниці від 04 червня 1941 року ОСОБА_4 міськгосп віддає земельну дільницю, що знаходиться за адресою в м. Ізюмі Харківської області по пров. Колодязному, що межує згідно з ситуаційним планом, що прикладається до цієї умови й має міру по суміжностях зі сторін: з переднього боку на протязі 25 метрів , з правого боку на протязі 34 метрів, з лівого боку - вільний вчасток на протязі - 34 метрів з заднього боку - 25 метрів, а разом мірою 1200 метрів , терміном на 50 років (а.с.14 інвентаризаційної справи).

Згідно проекту пристройки жилої площі к дому ОСОБА_4, розташованому по пров. Крутогорському № 5 в м. Ізюм № 370 від 16 липня 1970 року площа земельної ділянки складає 1196 кв.м. (а.с. 43 інвентаризаційної справи).

Із копії архівного витягу додаток № 3 до рішення виконкому № 14/214 від 14 липня 1953 року - результати обміру міських земель будівничого кварталу № 33 вбачається, що зареєстровано та у фактичному використанні ОСОБА_4 знаходиться земельна ділянкапо пров. Колодязному площею 1196 кв.м. (а.с. 186 т 1).

Крім того 12 листопада 1991 року власником спірної земельної ділянки за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5 став ОСОБА_5 на підставі договору дарування. Площа вказаної земельної ділянки зазначена 1196 кв.м. (а.с. 94 інвентаризаційної справи).

Рішенням Ізюмської міської ради 14 сесії 6 скликання від 26 серпня 2011 року дозволено ОСОБА_5 здійснювати розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5, площею орієнтовно 1196 кв.м. (в тому числі 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 196 кв.м. для ведення особистого селянського господарства) з метою передачі даної ділянки у приватну власність (а.с.14 т.1).

До технічного паспорту на житловий будинок за адресою: пров. Крутогорський, 5, було внесено зміни щодо власника на імя ОСОБА_5, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 1196 кв.м. зареєстрована згідно рішення Ізюмського міськвиконкому від 14 липня 1953 року р. № 14/214. (а.с. 22-24 том 1).

Проте 09.04.2012 року ТОВ «Фірма-Земля» в пояснювальній записці до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_5 зазначено, що згідно земельно-облікових документів площа земельної ділянки за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5 складає 0,1196 га. Фактична площа землекористування на момент виконання робіт складає 0,1161 га, з них: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1161 га (а.с.13 т.1).

За договором купівлі-продажу від 08 травня 2012 року позивач ОСОБА_1 став власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогірський, буд. 5 на земельній ділянці площею 1196 кв.м. (а.с.10 т.1).

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

ОСОБА_1 набув право користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача ОСОБА_5

28 липня 2016 року рішенням № 0471 від 28 липня 2017 року дозволено ОСОБА_1 здійснювати розробку технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості) на присадибну земельну ділянку, що розташована за адресою: місто Ізюм, пров. Крутогірський, 5, площею орієнтовно 1000 кв. метрів для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі даної земельної ділянки у приватну власність. (а.с. 197 т 1 ).

На час звернення ОСОБА_1 до суду спірна земельна ділянка не приватизована.

Відповідно до даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельно-кадастрове підприємство» в пояснювальній записці зазначено, що за обліковими даними загальна площа земельної ділянки становить 0,1000 га, фактична 0,1000 га., разом із тим, згідно плану земельної ділянки загальна площа складає 1196 кв.м.

Так згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 жовтня 2016 року площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Крутогорський, 5 становить 0,1000 га., інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої була здійснена державна реєстрація технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 12 жовтня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельно-кадастрове підприємство».

Згідно висновку судової земельно - технічної експертизи № 17621 від 28 лютого 2018 року фактичні розміри, конфігурація та площа земельної ділянки, встановлені при виконанні землевпорядних робіт ТОВ «Земельно - кадастрове підприємство» в 2016 році по пров. Куртогірському,5 в м. Ізюм не відповідають розміром меж, конфігурацією, та площею земельній ділянці, що була виділена за рішенням Ізюмського міськвиконкому від 14 липня 1953 року за № 14/2124 (а.с. 90-97 т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд посилався саме на вищезазначений висновок судової земельно - технічної експертизи № 17621 від 28 лютого 2018 року.

Разом з тим відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що висновок експерта не в повній мірі відповідає матеріалам справи. А саме, з наявного у матеріалах справи копії архівного витягу додаток № 3 до рішення виконкому № 14/214 від 14 липня 1953 року вбачається, що за адресою:Харківська область, м. Ізюм по пров. Колодязному, 5 (нині пров. Крутогірський, буд. 5) зареєстровано у фактичному користуванні ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1196 кв.м. При цьому розмір меж та конфігурація земельної ділянки у вказаному рішенні не зазначена.

Матеріали справи взагалі не містять жодного доказу, який би підтверджував коли і ким було визначено розмір меж та конфігурацію земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеними висновки суду першої інстанції про те, що конфігурація земельної ділянки позивача не відповідає розміру меж та конфігурації земельної ділянки, виділеної рішенням виконкому № 14/214 від 14 липня 1953 року, оскільки зазначеним рішенням межі та конфігурація земельної ділянки за адресою: Харківська область, м. Ізюм по пров. Колодязному, 5 (нині пров. Крутогірський, буд. 5) взагалі не визначались.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, фактичні межі земельної ділянки позивача були визначені ще попереднім власником, встановлений паркан. Позивач та відповідач ОСОБА_2 не є суміжними землекористувачами. Їх земельні ділянки розташовані на різних вулицях, не містять спільної межі. Фактичні межі земельної ділянки між домоволодінням позивача та відповідача ОСОБА_3 відповідають межам земельної ділянки за матеріалами інвентаризаційної справи. Зазначені обставини підтверджуються додатком №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи №17621 від 28.02.2018 року (а.с. 97 т.2).

Заявлені позивачем вимоги стосуються відновлення меж його земельної ділянки за рахунок проїзду та проходу між вулицями.

Даних про те, що межі земельної ділянки позивача порушені саме відповідачами, у звязку з чим вони зобовязані їх відновити, - ОСОБА_1 суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів того, що діями осіб, які залучені до справи в якості відповідачів, порушені права позивача, як землекористувача земельної ділянки, що розташована за адресою: місто Ізюм, пров. Крутогірський, 5.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобовязання відповідачів відновити межі та стан земельної ділянки позивача.

Колегією суддів не встановлено порушення прав позивача з боку відповідачів.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вищевказаного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 828 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ізюмської міської ради Харківської області про поновлення порушеного права та встановлення меж земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 828 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_8

Повний текст судового рішення виготовлено 11.01.2019 року.