Справа № 343/1277/18
Провадження № 22-ц/4808/81/19
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на рішення Долинського районного суду в складі судді Тураша В.А., ухвалене 23 жовтня 2018 року в м. Долині Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування витрат на лікування та стягнення моральної шкоди,

встановив :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в липні 2018 року в суд з позовом до АТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування витрат на лікування та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що керуючи 08.01.2017 року автомобілем марки «Шевроле-Ордландо» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустив наїзд на позивача, в результаті чого той отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу застрахована в АТ «Страхова група «ТАС». Остання відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що відшкодування завданої шкоди в повному розмірі здійснено водієм транспортного засобу. Посилаючись на те, що ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звільняє страхову компанію від обов'язку виплати страхового відшкодування у випадку повного чи часткового відшкодування шкоди її заподіювачем, просив стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 23 809,27 грн, 1190,46 грн моральної шкоди, 38400 грн відшкодування у зв'язку зі стійкою втратою працездатності, а всього 63399,73 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 23.10.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів неправомірності дій водія ОСОБА_3, що між заподіяною матеріальною та моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина останнього, а відтак підстави для її відшкодування відсутні. Крім того, суд встановив, що позивач отримав від ОСОБА_3 відшкодування завданих збитків у повному обсязі, реалізувавши своє право звернення з претензією до заподіювача шкоди, а тому договірне зобов'язання між ним і страховиком АТ «Страхова група «ТАС» припинено згідно зі ст. 599 ЦК України проведеним належним чином його виконанням.

Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що подання доказів неправомірності дій водія, безпосереднього причинного зв'язку між заподіяною шкодою та виною, не є обов'язковим при встановленні підстав виплати страхового відшкодування. Так, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2017 року встановлено факт наїзду водія на пішохода, який отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований. Посилаючись на норми ст. ст. 6,22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказував, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від наявності вини. Крім того, відсутність складу злочину у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Також вважав, що АТ «Страхова група «ТАС» не звільнено від обов'язку виплати страхового відшкодування у випадку повного чи часткового відшкодування шкоди водієм автомобіля. ДТП в даному випадку є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий має право вимоги і до страховика. Таким чином, останній зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування, навіть попри те, що водій виплатив заподіяні збитки. Більше того, ОСОБА_1 продовжив лікування і після відшкодування йому шкоди ОСОБА_3 За наведених підстав просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відтак, згідно із ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 08.01.2017 року приблизно о 19 год в с.Гошів Долинського району відбулась дорожньо-траспортна пригода за участю автомобіля «Сhevrolet Orlando», д.н.з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1 А саме, на останнього, який перебігав проїзну частину дороги, був здійснений наїзд. Внаслідок цього він отримав тілесні ушкодження та з місця події був госпіталізований в Долинську ЦРЛ.

Постановою заступника начальника СВ Долинського відділення поліції від 31.03.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 09.01.2017 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). В ході досудового слідства встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 В ній зазначено, що під час слідства ОСОБА_1 подав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що потерпілим в результаті ДТП себе не вважає, будь-яких претензій майнового та морального характеру до водія ОСОБА_3 не має, проведення СМЕ та слідчих дій з його участю не бажає, просить кримінальне провадження № 0000012 закрити (а.с. 34-35).

Згідно долучених до матеріалів справи копії розписки від 04.02.2017 року, заяви на ім'я заступника начальника СВ Долинського ВП Крисака Н.Т. від 04.02.2017 року та нотаріально посвідченої заяви від 06.02.2017 року ОСОБА_3 проведено повне відшкодування матеріальних та моральних збитків потерпілому ОСОБА_1 у розмірі 80 000,00 грн (а.с. 44-46).

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Сhevrolet Orlando» р.н. НОМЕР_1, застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» згідно страхового полісу (а.с. 9).

Встановлено, що 25.05.2017 року та 27.06.2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту. Загальний розмір страхового відшкодування, на його думку, становить 63399,73 грн, з яких - 16556 грн та 7252,88 грн - витрати на лікування, 1190,46 грн - моральна шкода, 38400 грн - відшкодування у зв'язку з стійкою втратою працездатності (а.с.4,21).

Натомість, АТ «Страхова компанія «ТАС» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених п.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із повним відшкодуванням потерпілому матеріальних та моральних збитків заподіювачем шкоди (а.с. 33).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3, 5 Закону).

В силу вимог статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22-31, 35, 36 Закону).

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

За частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальної особи (обов'язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Цивільне право не передбачає вільнення від відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки у разі навіть грубої необережності потерпілого.

Разом з тим, судом правильно з'ясованоно, що позивачу ще в лютому 2017 року була повністю ( 80 000грн) відшкодована матеріальна і моральна шкода її заподіювачем, що підтверджено матеріалами справи. Жодних належних доказів на підтвердження того, що вказана сума не покрила всіх витрат на лікування та втрату працездатності апелянтом не надано.

Ураховуючи встановлений факт відшкодування у повному обсязі завданої потерпілим у ДТП шкоди винною особою, відсутні правові підстави для покладення обов'язку відшкодування майнової та моральної шкоди на страхову компанію, з якою винна особа уклала договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

І договірне, і деліктне зобов'язання виникли з підстав однієї події, а відтак задоволення позову призведе до подвійного відшкодування шкоди, що не передбачено чинним законодавством.

Посилання суду першої інстанції на те, що підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з страховика ПАТ "Страхова група "ТАС" відсутні, оскільки не доведена вина заподіювача шкоди, є зайвим що, однак, не потягло помилки у висновках суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Таким чином, суд вважає, що не може бути скасовано правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 3 січня 2019 року.