Ухвала

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 456/847/18

провадження № 61-2018св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач є батьками спільної дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Коли дитині було вісім місяців, відповідач залишив сім'ю та переїхав до м. Стрий Львівської області. 18 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року визначено місце проживання дитини з матір'ю.

З урахуванням наявності у сина численних захворювань, він потребує дорого вартісного лікування, а також оздоровлення та відпочинку за кордоном, однак відповідач впродовж 5 років відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України, внаслідок чого вона змушена звертатися до суду.

Враховуючи наведене, позивач просила ухвалити рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_6 на тимчасовий виїзд у межі України у її супроводі до Турецької Республіки, на період із 25 липня по 07 серпня 2018 року для оздоровлення з обов'язковим поверненням до України, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належним та допустимих доказів на обґрунтування необхідності відпочинку дитини саме в Турецькій республіці, при наявності у неї нотаріально посвідченої заяви відповідача про надання згоди терміном з 01 червня 2018 року по 01 червня 2019 року на виїзд сина за кордон до Республіки Польща та країн Шенгеської угоди.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та провадження у справі закрито.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про закриття провадження у справі, апеляційний суд виходив із відсутності предмета спору, оскільки на час розгляду апеляційним судом справи, період на який позивач просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, минув.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У січні 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення не передаючи справу на новий розгляд, в якому зазначити про порушення судами норм процесуального права, зокрема, розумних строків розгляду справи, що призвело до порушень судами прав дитини на відпочинок та оздоровлення. Крім того, посилаючись на те, що справа містить виключну правову проблему і може слугувати у забезпеченні розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що зважаючи на специфіку категорії справ, що стосуються захисту прав та інтересів дитини, вони мають розглядатися максимально швидко та ефективно, проте суд першої інстанції не врахував цього та розглянув справу з порушенням розумних строків її розгляду, загалом справа розглядалася судами понад 10 місяців. Суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи щодо наявності у неї згоди відповідача на виїзд дитини до Польщі та країн Шенгенської угоди та її можливість, з урахуванням цієї заяви, планувати відпочинок на морі саме в цих країнах, оскільки таким твердженням суд вийшов за межі своїх повноважень та намагався вирішити за неї де і коли їй відпочивати з дитиною, крім того, суд не врахував, що вказана заява знаходилася у відповідача, а не у неї. У свою чергу, апеляційний суд, не перевіряючи по суті рішення безпідставно стверджує як про доказаний факт наявність у позивача вказаного дозволу. Суд першої інстанції не надав оцінки висновкам комісії з питань захисту прав дитини, члени якої, врахувавши думку дитини про бажання відпочити на морі та ретельно дослідивши матеріали справи підтримали позовну заяву. Судами порушено засади рівності всіх учасників судового процесу, змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів і доведення перед судом їх переконливості. Судами порушені права людини і основоположні свободи, що призвело до негативних наслідків, оскільки Конвенція про права дитини визнає право дитини на відпочинок і дозвілля. Апеляційний суд у своїй постанові не вказав на порушення судом першої інстанції такої засади (принципу) цивільного судочинства, як розумність строків розгляду справи. Крім того, справа була надіслана до суду апеляційної інстанції лише через місяць після ухвалення рішення у справі, що також є порушенням прав позивача та її дитини на відпочинок.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськоайонного суду Львівської області від 06 червня 2018 року, при цьому відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою останньої на постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, витребувано справу та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик