Провадження №2/760/2041/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участі секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в травні 2018 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.09.2007 року в розмірі 12567,68 грн., яка складається з наступного: 1844,16 грн. - заборгованість за кредитом; 9648,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 574,65 грн. - штраф (процентна складова) та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.09.2007 р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк».

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.п. 6.5 та 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Позивач зазначає, що відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.04.2018 року становить 12567,68 грн., яка складається з наступного: 1844,16 грн. - заборгованість за кредитом; 9648,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 574,65 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, не визнала суму заборгованості, просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову, про що надала відповідну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.09.2007 р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно договору, відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п.п. 6.5 та 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.7 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Згідно п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 29.09.2007 р. у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором станом на 04.04.2018 р. у відповідача виникла заборгованість перед Банком у розмірі 12567,68 грн., яка складається з наступного: 1844,16 грн. - заборгованість за кредитом; 9648,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 574,65 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути.

Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної даності, про що надала відповідну заяву. В обґрунтування підстав для застосування строку позовної давності відповідач зазначила наступне. Строк дії договору між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» закінчився у листопаді 2010 р. разом зі строком дії кредитної картки № 082553. Внаслідок некоректної інформаційної роботи працівників Банку, в 2009 р. у неї виникла заборгованість за Договором. Це також вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Остаточна сума була нарахована в серпні 2010 р. Фактично кінцевим терміном виконання зобов'язань по договору є 30.11.2010 р., тому, як вважає відповідач, кінцевий строк позовної давності за вказаним кредитним договором становить 30.11.2013 р. Тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 257, 267 ЦК України, просила суд відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову повністю з підстав пропущення строку позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Так, відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами (строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за минулий місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього місяця, вказаного на платіжній картці). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четвертастатті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами укладеного договору № б/н від 29.09.2007 р., сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № б/н від 29.09.2007 р., остання припинила виконувати щомісячні зобов'язання по погашенню кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом - 03.03.2009 р., у зв'язку з чим почала утворюватись заборгованість по кредиту.

У зв'язку з тим, що останній платіж був здійснений ОСОБА_2 03.03.2009 р., тому строк для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права для стягнення заборгованості за кредитом сплив 03.03.2012 р.

Зазначені обставини встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р., та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Так, Солом'янським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи №760/18821/14-ц 25.11.2014 р. ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № бн від 29.09.2007 р. в розмірі 8292,82 грн., - відмовлено у зв'язку з пропущенням строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв'язку з існуванням непогашеної заборгованості вдруге звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.09.2007 року в розмірі 12567,68 грн. в травні 2018 р., тобто з пропущенням строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи викладене, позов про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред'явлено після закінчення 3-річного терміну, визначеного ст. 256 ЦПК України. Крім того, позивач не звертався до суду з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Однак, позивачем продовжувались нарахування відсотків та пені на прострочену суму заборгованості за кредитом.

Разом з тим, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Тому суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України, він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то позивач не міг такі проценти нараховувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні не зазначив причини пропуску строку позовної давності.

Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності.

Судом не встановлені дії відповідача, які б свідчили про визнання нею свого боргу та які б перервали строк позовної давності.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач у своїй письмовій заяві, зокрема, посилалась на те, що позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи обставини викладені вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 11, 251, 252, 253, 256, 257, 258, 261, 266, 267, 509, 526, 599, 610, 612, 631, 634, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-82, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір