Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 639/1388/18

(4-с/639/25/18)

провадження № 61-41726св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4

заінтересована особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області

представник - державний виконавець Мінькова Вікторія Володимирівна,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року у складі суддів Хорошевського О. М., Бровченка І. О., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (далі - МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах

м. Харкова, орган ДВС) Мінькової В. В., заінтересовані особи:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), в які просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року, винесену державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Мінькової В. В.

Скарга мотивована тим, що 27 грудня 2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міньковою В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова 13 квітня 2017 року, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за договором надання споживчого кредиту від 04 вересня 2008 року заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 58 821,06 доларів США та пеню у розмірі 48 791,38 грн.

Вказана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 14 березня 2018 року заявником виявлено, що стягувачем не у повному обсязі сплачено авансовий внесок, що є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, а не відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 травня 2018року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року, винесену державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Міньковою В. В.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець, дії якого оскаржуються, не виконав приписів пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та в задоволенні скарги відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за правилами, встановленими пунктом 8 частини четвертої статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документу стягувачу у випадку, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» 22 грудня

2017 року разом з заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова,

13 квітня 2017 року надано платіжне доручення, яке підтверджує авансовий внесок. Під час розгляду скарги, суд першої інстанції не врахував, що під час проведення виконавчих дій державний виконавець, відповідно до вимог закону має можливість достягнути зі стягувача витрати на проведення таких дій.

Відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд з урахуванням положень статті 447 ЦПК Українивиходив з того, що заявником не наведено, які його права чи свободи порушені відкриттям виконавчого провадження 27 грудня 2017 року за заявою ПАТ «УкрСиббанк», і будь-які посилання на це скарга не містить.

У касаційній скарзі, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 26, 43 Закону України «Про виконавче провадження» та не врахував, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску у розумінні частини другої статті 26 вказаного Закону, а сплатив меншу суму, яка не може розглядатись як авансовий внесок. Державний виконавець неправомірно не застосував припис пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та не повернув виконавчий документ стягувачу. Посилання суду апеляційної інстанції на статтю 43 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим, оскільки вказана норма не надає державному виконавцю право стягнути незаконно недоплачений авансовий внесок.

Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що права та свободи ОСОБА_4 не були порушені відкриттям виконавчого провадження.

Заявник також посилається на те, що державний виконавець Мінькова В. В. не мала права подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах М. Харкова, не погодився з доводами

ОСОБА_5 та просив залишити прийняту у справі апеляційним судом постанову без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов'язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий небюджетний рахунок, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій у спосіб та порядок, встановлений Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження» визначено додаткове авансування витрат виконавчого провадження, зокрема: у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю, при здійсненні виконавчого провадження, вимагати від стягувача здійснення додаткового авансування витрат виконавчого провадження, а у випадку відмови стягувача, не позбавлений можливості повернути виконавчий документ без виконання відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі вказаної норми здійснюється державним виконавцем за умов відсутності документа про сплату авансового внеску.

Згідно зі статтею 447 ЦПК Українисторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням та дією державного виконавця під час виконання судового рішення порушено її права чи свободи.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ПАТ «УкрСиббанк»

22 грудня 2017 року разом із заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова 13 квітня 2017 року надано платіжне доручення, яке підтверджувало авансовий внесок, у зв'язку із чим у державного виконавця були відсутні підстави для застосування пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підтвердження сплати авансового внеску стягувачем було подано.

Установивши, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а сплата стягувачем авансового внеску у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про виконавче провадження», жодним чином не порушує прав чи свобод боржника ОСОБА_4, як сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, неправомірність дій державного виконавця, які полягають у відкритті виконавчого провадження за поданою стягувачем заявою, виконавчим документом та з доданим до них платіжним дорученням про сплату авансового внеску, спростовуються встановленими судом обставинами та змістом наведених вище норм.

Також вбачаються безпідставними посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на те, що відкриттям виконавчого провадження порушуються права боржника ОСОБА_4 і таке відкриття є втручанням у право власності боржника, оскільки ОСОБА_5 не є представником ОСОБА_4, є заінтересованою особою, у справі за поданою ним скаргою та не наділена повноваженнями доводити факт порушення прав останнього у виконавчому провадженні. Особисто ОСОБА_5 вказані дії державного виконавця у власних інтересах у цій справі не оскаржувала.

При цьому, прийнявши постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не позбавив боржників у виконавчому провадженні права власності, тобто заходів стягнення цією постановою виконавець не вживав.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про відсутність права на апеляційне оскарження у державного виконавця, дії якого оскаржувались, та який брав участь у розгляді справи у якості представника органу державної виконавчої служби, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному трактуванні і розумінні норм процесуального права.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська