№ 201/9898/19
провадження 2/201/3134/2019
УХВАЛА

30 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Дніпропетровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до Приватного підприємства приватна фірма «Жоржина», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Пром Дніпро», про скасування рішення, визнання недійсними договорів та акту приймання-передачі майна, стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровська місцева прокуратура в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради 27 серпня 2019 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів Приватного підприємства приватна фірма «Жоржина», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Пром Дніпро», про скасування рішення, визнання недійсними договорів та акту приймання-передачі майна, стягнення витрат.

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав, що в даному випадку є порушення або загроза порушення інтересів держави, а саме: порушення інтересів держави полягає у незаконній реєстрації права власності на нерухоме майно, всупереч встановленим підставам та порядку набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, на земельні ділянки, належній територіальній громаді міста Дніпро, за відсутності належним чином оформлених прав на неї у суб`єкта реєстрації, тобто за відсутності волі власника земельної ділянки, на яке розташоване спірне нерухоме майно, а тому порушено майнові інтереси держави в особі Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки та органу контролю у сфері містобудівної діяльності, одночасно з цим. Недотримання вимог законодавства України щодо встановленого порядку набуття права власності на об`єкти нерухомості, володіння користування та розпорядження земельними ділянками, що належать територіальній громаді міста Дніпро на праві комунальної власності, безумовно порушує інтереси держави, як інституту, який покликаний врегулювати відносини у певній сфері. Правовідносини пов`язані, з володінням, користування та розпорядженням об`єктами комунальної власності, зі здійсненням містобудівної діяльності та набуттям права власності на об`єкти на нерухомого майна становлять суспільний інтерес, а безоплатне та самовільне володіння та користування об`єктами комунальної власності, безпідставне набуття права на об`єкти нерухомості у порушення встановленого законом порядку такому суспільному інтересу не відповідає враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави, однак Дніпровською міською радою (орган на який покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямований на захист інтересів держави) не вжито заходів, спрямованих на захист інтересів територіальної громади міста, зокрема щодо скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, належній територіальній громаді міста Дніпро, за відсутності належним чином оформлених правна неї у суб`єкта реєстрації, тобто позаволею її власника, що свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій та обумовлює підстави представництва прокурором інтересів держави у суді.

Ураховуючи наведене та вище викладене слід звернути увагу, що Верховний Суд у свій постанові наголосив, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 06 лютого 2019 року по справі № 927/246/18.

Одночасно слід наголосити, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 56, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави, а тому у даному випадку законних підстав для представництва прокурором інтересів держави не було надано останнім та не установлено судом, у зв`язку з тим, що прокурором до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо), однак у супереч вище наведеного на підтвердження представництва інтересів держави в особі міської ради прокурором було надано лист міської ради у якому було повідомлено, що претензійно позовна робота не проводилася, а тому саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження в свою чергу є недостанім для прийняття заяви до розгляду та це свідчить, що прокурором не наведено обґрунтованих причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду шляхом пред`явлення в інтересах Дніпровської міської ради позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є безумовною підставою для повернення позову.

Пунктом 4 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається у випадках коли: відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Виходячи з наведеного вважаю за необхідне позовну заяву повернути позивачу, оскільки відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Частиною 5 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 4 ст. 185, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дніпропетровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до Приватного підприємства приватна фірма «Жоржина», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Пром Дніпро», про скасування рішення, визнання недійсними договорів та акту приймання-передачі майна, стягнення витрат повернути.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набрала законної сили 30 серпня 2019 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя