Справа №478/2065/18
пров. №2/478/89/2019
З а о ч н е р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
03 січня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі : головуючої судді Сябренко І.П.
за участю: секретаря Поліщук С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
06.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири №3, розташованої в житловому будинку №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області. Відповідач є його сином, на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, але з вересня 2010 року в зазначеній квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, чим створює йому як власнику квартири перешкоди в користуванні своїм майном.
Посилаючись на вищевикладене, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за №3, розташованої в житловому будинку №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 08.10.2018 року, в судове засідання не зявилася, від останньої надійшла телефонограма про можливість розгляду справи в її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.
В силу ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.02.1995 року органом приватизації Казанківської селищної ради, ОСОБА_1 та члени його сімї ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 є співвласниками квартири №3, розташованої в житловому будинку за №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області. Квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.7).
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_1 та співвласником квартири №3, розташованої в житловому будинку за №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області.
З 2010 року ОСОБА_2 у квартирі №3, розташованої в житловому будинку за №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області, не проживає, що підтверджується актом підтвердженя на предмет фактичного проживання депутата Казанківської селищної ради ОСОБА_6 від 07.11.2018 року (а.с.8).
Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності її у постійному місці проживання понад одного року (більше 8 років).
Проводячи оцінку аргументів позивача, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для вирішення судом питання щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З свідоцтва про право власності на житло вбачається належність позивачу та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності вказаної квартири, тому правових підстав для застосування ч.2 ст.405 ЦК України немає.
За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Аналогічні положення закріплені у ст.9 ЖК України, за якою ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.
За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.
За змістом ст. ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири №3, розташованої в житловому будинку за №40 по вулиці Сільська в смт. Казанка Миколаївської області, його право власності, в силу ст.41 Конституції України, є непорушним, тому він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право проживання у вказаній квартирі. Так, як право власності відповідача на спірну квартиру не припинено, він не може бути обмежений у будь-який спосіб у користуванні власним житлом.
Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. Що стосується доводів позивача про те, що відповідач створює йому незручності через неможливість повноцінно розпоряджатися майном та збільшуючи витрати по утриманню житла, то позивач вправі звертатись до суду з позовом про відшкодування іншим співвласником понесених ним витрат на утримання спільного майна.
За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням,є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.
Керуючись ст. ст.13, 259, 263-265, 279, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, - відмовити.
Судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, віднести на його рахунок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Копію судового рішення надіслати відповідачу ОСОБА_2протягом двох днів з дня його складення рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Повний текст заочного рішення складено 03.01.2019 року.

Суддя