26.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/2195/18
Єдиний унікальний номер 205/2195/18
Провадження № 2/205/533/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про припинення протиправних дій та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради, КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міськради, КП «ЖЕП № 34» Дніпровської міськради, КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради та КП «ДМТМ» Дніпровської міськради про припинення протиправних дій було розєднано в самостійні провадження.

На стадії підготовчого засідання відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України від сторін заяв про укладення мирової угоди, передання справи на розгляд третейського суду, проведення врегулювання спору за участі судді не надходило; позовні вимоги позивачем не уточнювалися, зустрічний позов від відповідача не надходив; необхідність замінювати відповідача або залучати співвідповідача відсутня.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року у відповідача було витребувано докази. На виконання вказаної ухвали відповідачем надано виписку з особового рахунку та копію листа № Р-751 від 02 січня 2018 року.

Позивач у своєму позові та ході судового засідання посилався на те, що 17 липня 2017 року він на електронних торгах, які було проведено відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», придбав Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 видано свідоцтво, яке зареєстроване у реєстрі за № 441. Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582. Після реєстрації права власності, позивач звернувся до відповідача для укладення договору про надання комунальних послуг з водопостачання, проте йому було відмовлено. Після написання вказаної заяви позивачеві надали довідку, у якій зафіксовані грошові вимоги до нього, при тому, що такі зобовязання виникли за надані послуги до набуття права власності на Ѕ частину квартири. ОСОБА_1 вимогою від 18 грудня 2017 року, яку отримано КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради 20 грудня 2017 року, звертався до відповідача з вимогою про припинення незаконних дій, списання заборгованості, вчинення дій щодо звіряння наданих і спожитих послуг, а також їх оплати, невідображення прізвища у боржниках, та укладення договору. Відповідач у листі № Р-751 від 02 січня 2018 року зазначив, що заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком відсутня, для укладання договору необхідно звернутися до відповідача із зазначеним пакетом документів. Позивач вважає, що протиправними діями КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у тому, що він відчував хвилювання та був змушений шукати кошти на оплату заборгованості. Тому позивач просив суд припинити протиправні дії відповідача щодо обліку заборгованості інших осіб за ним за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, зобовязати КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради укласти з ним договір та стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

Відповідач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, представника у судове засідання не направив, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. 10 жовтня 2018 року надавав суду відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що особовий рахунок з 20 липня 2017 року обліковується за позивачем, а списання заборгованості за надані комунальні послуги є правом, а не обовязком відповідача; чинним законодавством не передбачено списання заборгованості, не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним. Також відповідач зазначив, що не передбачено цивільним законодавством такий спосіб захисту як припинення протиправних дій, також посилався на те, що у позивача відсутня заборгованість за надані послуги. З приводу стягнення на користь позивача моральної шкоди з КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради, зазначено, що позивачем не надано доказів звернення до медичних, експертних установ, а також фактичних витрат, повязаних з відновленням стану здоровя у звязку із заподіянням моральної шкоди. Просив у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва, виданого 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотокругу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 441, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 21). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582 (а.с. 22).

Інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Третьої дніпровською держнотконторою 17 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за № 4-1531, належить ОСОБА_3 (а.с. 103). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7718618 (а.с. 104).

Відповідач є постачальником житлових послуг з надання централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3.

20 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про списання заборгованості централізованого водопостачання та водовідведення, яка обліковується за попереднім власником (а.с. 15-16).

Листом № Р-751 від 02 січня 2018 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради повідомлено позивача про відсутність заборгованості за спожиті послуги, а для укладення договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення було рекомендовано звернутися до абонентської дільниці відповідача з відповідним пакетом документів (а.с. 11).

З виписки з особового рахунку № 03 (а.с. 113-116), зареєстрованого за ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_3, станом на 05 січня 2019 року обліковується поточна заборгованість у розмірі 5 гривень 74 коп.

Тобто, заборгованість, яка є предметом спору, відсутня. Також у виписці з особового рахунку зазначено, що особовий рахунок обліковується за позивачем.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий в КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного у рішенні від 11 червня 2014 року у цивільній справі № 6-398св14.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді вимог про припинення протиправних дій не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Зобов`язання КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради здійснити перерахунок за особовим рахунком та виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги з надання послуг водопостачання та водовідведення, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті послуги з надання послуг водопостачання та водовідведення, не є порушенням прав позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідача порушення прав позивача як споживача комунальних послуг, що надаються КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як власникам квартири АДРЕСА_1.

Також слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення суми сплаченої ним заборгованості до особи, з вини якої ця заборгованість утворилася.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Абзацами 1, 2 пункту 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи перелічені норми права та положення постанови Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у цій частині позивачеві слід відмовити, оскільки згідно з вимогами ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» моральна шкода відшкодовується у разі задоволення позовних вимог, а у задоволенні вимог про припинення протиправних дій позивачеві відмовлено. Крім того, судом не встановлено, що відповідачем вчинені протиправні дії щодо ОСОБА_1 Також останнім не надано доказів, що йому завдано моральну шкоду, не зазначено, у чому вона виразилася, не наведено глибини моральних страждань та переживань, відсутні докази звернення до медичних чи лікувальних установ з приводу пережитого душевного хвилювання, погіршення стану здоровя.

Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

З урахуванням того, що при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись, п.п. 3, 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року, п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 8, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 3, 15, 16, 76-81, ч. 6 ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) у задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (адреса місцязнаходження: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21-а, ) про припинення протиправних дій та стягнення моральної шкоди відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: