Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 404/5428/16-ц

провадження № 61-27151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року у складі суддів: Письменного О. А., Єгорової С. М., Дуковського О. Л., та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2017 року у складі судді Галагана О. В. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року у складі суддів: Письменного О. А., Єгорової С. М., Дуковського О. Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Зазначала, що 29 квітня 1995 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 березня 2001 року за рішенням суду шлюб між ними розірвано, про це рішення їй стало відомо лише у травні 2016 року. Протягом усього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. 12 квітня 2007 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,29 кв. м. За час спільного проживання в зазначеній квартирі здійснили капітальний ремонт, установили автономне опалення та облаштували квартиру предметами побуту. Протягом всього часу проживання у квартирі вона здійснювала оплату комунальних послуг. Посилаючись на ці обставини, просила встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем у період з 30 березня 2001 року по день звернення до суду з позовом, визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ними право власності на вказану квартиру по 1/2 частині за кожним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що cудом достеменно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, отримані від продажу квартири в м . Ірпіні , яка в свою чергу була придбана за кошти, виручені від відчуження квартири у м. Кіровограді, належної відповідачу на підставі договору дарування, а також за кошти, отримані в кредит ОСОБА_1 12 грудня 2003 року, тобто під час розірвання шлюбу та до набрання чинності СК України. Відтак, спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та в силу положень СК України не підлягає поділу між подружжям. Таким чином, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю в період з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року не має юридичного значення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року Рішеннямрішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у встановленні факту спільного сімейного проживання, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період із 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається, що в період з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно в одній квартирі АДРЕСА_3 . Оскільки ОСОБА_2 не працювала і не мала коштів на власне утримання, разом з дочкою перебувала на утриманні ОСОБА_1 , сторони мали спільний бюджет і побут, разом виховували неповнолітню дочку. З огляду на встановлені обставини, є підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року.Висновок суду про відмову в позові в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за сторонами права власності на вказану квартиру по Ѕ частині кожному, суд вважає правомірним з огляду на недоведеність участі ОСОБА_2 у її придбанні. Доведено і не заперечується сторонами, що квартира АДРЕСА_4 1999 році була подарована ОСОБА_1 його матір`ю ОСОБА_4 , тому була його особистою власністю. Від продажу цієї квартири та кредитних коштів в сумі 8 тис. доларів США сторони отримали необхідну суму для придбання квартири в м. Ірпіні. Оскільки ОСОБА_2 в даний час не працювала, весь тягар щодо повернення кредитних коштів поніс ОСОБА_1 В 2007 році після продажу квартири в м. Ірпіні сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Жодних доказів про участь в оплаті придбання даної квартири ОСОБА_2 не надала. Тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд встановив факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу на припущеннях, оскільки такі висновки суду не підтверджуються доказами; свідки у справі є заінтересованими, а на фото відсутня дата зйомки. Факт придбання ним спірної квартири за особисті кошти свідчить про те, що він не проживав із позивачем однією сім`єю в цей період. Крім того, апеляційний суд безпідставно поновив позивачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

(2) Доводи касаційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_2 у касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, просить скасувати судові рішення та задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд не дав оцінки тим обставинам, що вона сплатила завдаток за спірну квартиру у розмірі 100 доларів, з 1999 року займалася підприємницькою діяльністю, тобто мала дохід. Таким чином, вона брала участь в оплаті спірної квартири.

(3) Заперечення ОСОБА_1 .

У запереченні на касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира придбана за його кошти, а тому не є спільним майном подружжя. Він договору завдатку не укладав із продавцем та не уповноважував позивача на вчинення таких дій. Доказів отримання позивачем прибутку від підприємницької діяльності матеріали справи не містять.

(4) Заперечення ОСОБА_2 .

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 позивач зазначає, що матеріали справи підтверджують обставини ведення сторонами спільного господарства, спільного побуту та бюджету.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Суди установили, що сторони з 29 квітня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 березня 2001 року за рішенням суду шлюб між ними розірвано.

ОСОБА_1 на праві приватної власності мав квартиру АДРЕСА_4 , яка належала йому на підставі договору дарування квартири від 19 травня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори Новицькою І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 5-956.

Квартира АДРЕСА_4 була продана ОСОБА_1 за 27 200 грн ОСОБА_5 , про що свідчить договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу від 15 жовтня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 2909.

12 грудня 2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/06-11/167, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 8 050 доларів США строком до 10 грудня 2010 року на купівлю квартири за програмою «Житло в кредит».

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 10 березня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С. І. Відповідно до пункту 2.1.4. договору іпотеки, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3 - не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою, паєм.Сторони вказали, що вищевказана квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2003 року за 12 100 доларів США, з яких: 8 050 доларів США - кошти, отримані в кредит, решта коштів - від продажу квартири АДРЕСА_4 .

27 березня 2007 року квартиру у м. Ірпіні відчужено ОСОБА_1 .

Згідно договору-купівлі продажу квартири від 20 квітня 2007 року, ОСОБА_1 придбав за 14 900 грн у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено належним чином, зокрема пояснення свідків, фотознімки, пояснення сторін, суди встановили, що в період з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вули спільне господарство, мали спільний побут та бюджет.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо переоцінки доказів є безпідставними.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставного поновлення апеляційним судом позивачу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки заявник пропустила встановлений строк на 05 днів з причин, які апеляційний суд, реалізуючи дискреційні повноваження, визнав поважними.

Разом з тим, не можна погодитися із висновками апеляційного суду щодо вирішення спору в іншій частині.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Встановивши факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах в період із 01 січня 2004 року по 01 серпня 2014 року, апеляційний суд залишив поза увагою ті обставини, що в цей період виплачувався кредит (8 050 доларів США з процентами та іншими платежами), який надавався для придбання квартири АДРЕСА_3 . За виручені від продажу цієї квартири кошти була придбана спірна квартира АДРЕСА_1 .

Встановлені у справі обставини апеляційний суд не дослідив у контексті положень статей 60, 61, 65 СК України та не врахував, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, а договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи допущені апеляційним судом в цій частині порушення процесуального закону, ухвалене ним рішення в частині визнання права спільної сумісної власності та поділ майна підлягає скасуванню із передачею справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду згідно із частиною третьою статті 411 ЦПК України.

В частині встановлення факту спільного проживання сторін рішення суду залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині встановлення факту спільного проживання сторін рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик