Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 638/16922/16-ц

провадження № 61-6434св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року, у складі судді Штих Т. В., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, у складі колегії суддів Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Хорошевського О. М., та касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року, у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, витребування квартири з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказувала, що 15 грудня 2006 року між нею та акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум», банк) укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 34 150 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 за договором іпотеки від 15 грудня 2006 року передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому позивачу стало відомо, що 08 червня 2016 року між АКБ «Форум» та товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «ААНСУ») було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив товариству свої права вимоги до ОСОБА_4

Пізніше, 24 червня 2016 року, ТОВ «АНСУ» уклало договір про відступлення прав вимоги з ОСОБА_6, відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги до ОСОБА_4 за зобов'язаннями по іпотечному та кредитному договорам.

На підставі вищезазначеного договору, ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус ХМНО) Луніної Т. А., рішенням якої від 13 вересня 2016 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Позивач вказувала на порушення нотаріусом при здійсненні такої реєстрації, приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Зазначала, що на її адресу не надходило ані письмової вимоги про усунення порушень, ані вимоги про виконання порушеного зобов'язання, ані попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведеним обґрунтовувала незаконність дій нотаріуса та наявність підстав для скасування його рішення від 13 вересня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подано уточнення до позовної заяви, в якому, посилаючись на те, що ОСОБА_6 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_7, шляхом укладення 17 лютого 2017 року договору купівлі-продажу, просила також суд витребувати дану квартиру з чужого незаконного володіння.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ОСОБА_6 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 зі скасуванням права власності на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_7 та відновленням державної реєстрації права власності на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано відсутністю у нотаріуса правових підстав для посвідчення договору про відступлення фізичній особі права вимоги за іпотечним договором, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку із винесенням приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т. А. неправомірного рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6, спірна квартира підлягає витребуванню від добросовісного набувача ОСОБА_7

Постановою апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_7, приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т. А. задоволено. Рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року скасовано.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що здійснюючи функції державного реєстратора, приватний нотаріус ХМНО Луніна Т. А. у відповідності до законодавчих вимог розглянула заяву ОСОБА_6, та на підставі належних документів, поданих останнім в повному обсязі, прийняла правомірне рішення про проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 Договір про відступлення права вимоги від 24 червня 2016 року, укладений між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_6, ніким не оспорений та недійсним не визнавався. У зв'язку з цим відсутні підстави для відмови нотаріусом ОСОБА_6 у здійсненні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги про визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року та залишити без змін рішення Джержинського районного суду м. Харкова

від 15 травня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 29 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не врахував існування судового рішення у справі № 643/4106/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на користь АКБ «Форум», що, в свою чергу, виключає правову можливість задоволення тих самих вимог на корись ОСОБА_6

Позивач вказує, що на момент подання ОСОБА_6 заяви нотаріусу про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, вона не мала перед ним жодної підтвердженої належним чином заборгованості за кредитним договором.

Заявник зазначає, що ОСОБА_6 незаконно набув права вимоги за кредитним договором від 15 грудня 2006 року, оскільки відповідні договори про відступлення права вимоги суперечать вимогам чинного законодавства.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги. Стверджує, що приватним нотаріусом було в повній мірі дотримано встановлений чинним законодавством порядок державної реєстрації за ним права власності на спірну квартиру. Звертає увагу на відсутність будь-яких документів, які підтверджують погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з наведеним просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року.

З надісланих місцевим судом матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, позов ОСОБА_4 про визнання незаконними і скасування рішення приватного нотаріуса, витребування квартири із чужого незаконного володіння, задоволено.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_7, приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т. А. задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова

від 25 вересня 2017 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року скасовано.

З наведеного слідує, що предмет касаційного оскарження - рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року скасовані, тому розгляд касаційної скарги є безпредметним,а відтак, касаційне провадженя підлягає закриттю.

У зв'язку з наведеним, скасовані даною постановою апеляційного суду рішення судів першої та апеляційної інстанцій є нечинними та не існують як об'єкт оскарження, а тому касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_6 на такі судові рішення, підлягає закриттю.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 15 грудня 2006 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти на купівлю квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 15 грудня 2006 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

На підставі укладеного 08 червня 2016 року між АКБ «Форум» та ТОВ «АНСУ» договору про відступлення права вимоги, останнє набуло право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

24 червня 2016 року між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_6 укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_6 набув право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором та договором іпотеки від 15 грудня 2006 року.

13 вересня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т. А. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), про реєстрацію за ОСОБА_6 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки від 27 лютого 2017 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2017 року.

В обґрунтування наявності підстав для скасування рішення приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т. А., і, як наслідок, витребування спірної квартири з володіння ОСОБА_7, ОСОБА_4 вказувала на порушення нотаріусом законодавчо встановленого порядку здійснення такої реєстрації.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, чинного на момент прийняття приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т. А. рішення про державну реєстрацію, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, судом апеляційної інстанції установлено, що при зверненні ОСОБА_6 до приватного нотаріуса, ним було надано наступні документи:

- оригінал оригінали іпотечної вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності кредитором на предмет іпотеки - зазначена вимога, оригінал поштового фіскального чеку про направлення листа, оригінал опису вкладення в цінний лист, оригінал зворотнього поштового повідомлення про вручення вимоги, у якій наявний підпис ОСОБА_4;

- оригінали кредитного договору від 15 грудня 2006 року, договори відступлення права вимоги за кредитним договором від 08 червня 2016 року та від 24 червня 2016 року; оригінали договору іпотеки від 15 грудня 2006 року та договорів відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08 червня 2016 року та від 24 червня 2016 року;

- документи, що підтверджують особу заявника, сплату ним передбачених законодавством обов'язкових платежів за проведення державної реєстрації речових прав;

- оригінал розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.12.2006 року, що підтверджує факт та розмір невиконаного боржником/іпотекодавцем основного зобов'язання.

Крім цього, приватним нотаріусом ХМНО ЛуніноюТ. А. перевірено наявність в державному реєстрі іпотек відповідного запису про державну реєстрацію іпотеки згідно наданого ОСОБА_6 договору іпотеки від 15 грудня 2006 року. Станом на момент подання заяви, зазначений запис містився у Державному реєстрі іпотек, що свідчить про факт невиконаного іпотекодавцем ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором/договором іпотеки. Вказаний договір іпотеки у розділі 6 містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, ОСОБА_6, як особа, до якої перейшло відповідне право вимоги за кредитним та іпотечними договорами від 15 грудня 2006 року, на підставі укладеного 24 червня 2016 року між ним та ТОВ «АНСУ» договору про відступлення права вимоги, звернувся із заявою до приватного нотаріуса про здійснення ним державної реєстрації його права власності на іпотечне майно, при цьому надавши усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом вказаної реєстраційної дії.

У зв'язку із наведеними, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність дій приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т. А. при проведенні нею державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

При цьому посилання у касаційній скарзі на недійсність договорів про відступлення прав вимоги, укладених між АКБ «Форум» та ТОВ «АНСУ», та, в подальшому, між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_6, виходять за межі заявлених ОСОБА_4 позовних вимоги до місцевого суду, а тому колегією суддів не розглядається.

Існування судового рішення у справі № 643/4106/15-ц про стягнення з

ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на користь АКБ «Форум», про що позивач вказує у касаційній скарзі, не є доказом виконання останньою грошового зобов'язання, що виникло на підставі укладеного між нею та банком кредитного договору. При цьому доказів погашення ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором остання не надала та матеріали справи не містять. За таких обставин ОСОБА_6, маючи право вимоги за іпотечним та кредитним договором до ОСОБА_4, на підставі договору про відступлення права вимоги, який, в свою чергу недійсним не визнавався, не позбавлений можливості одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, дотримуючись при цьому порядку, встановленого законодавством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

При ухваленні оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення невірного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська