Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 619/4246/16-ц

провадження № 61-34083св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року у складі судді Болибока Є. А. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів:

Пономаренко Ю. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № DNH4KP75580435 згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 3 283,80 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором за відповідачем станом на 20 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 80 467,21 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту у сумі - 1 781,11 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 20 768,59 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі - 53 609,55 грн, а також штрафи відповідно до пункту

5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн, - штраф (фіксована частина), 3 807,96 грн - штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану заборгованість із ОСОБА_1 на свою користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування кого заявлено відповідачем.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

16 червня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що аналізуючи умови кредитного договору визначені сторонами, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитор а про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У такому випадку позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дергачівського районного суду Харківської області.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 07 червня 2019 року № 636/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-34083св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом.

В іншій частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від

01 червня 2017 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 07 вересня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ DNH4KP75580435, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 3 283,80 грн строком на 36 місяців з відсотковою ставкою 2,09 % на місяць (а. с. 6 зворот).

Взяті на себе зобов`язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно, надавши ОСОБА_1 вищевказані грошові кошти.

У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 80 467,21 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту у сумі - 1 781,11 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 20 768,59 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі - 53 609,55 грн, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн, - штраф (фіксована частина), 3 807,96 грн - штраф (процентна складова).

У лютому 2017 року представником відповідача до суду подано заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 59)

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від

28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Кредитний договір № DNH4KP75580435 між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладено 07 вересня 2006 року строком на 36 місяців (3 роки), тобто до 07 вересня 2009 року включно (а. с. 6 зворот).

З даним позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 12 грудня

2016 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, про застосування кого заявлено відповідачем, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. А оскільки, позивачем пропущено строк позовної давності визначеного договором щодо вимог про стягнення тіла кредиту (в цій частині судові рішення не оскаржуються), висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів є правильним, оскільки нарахування процентів за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку, що узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

01 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині відсутні.

Щодо судових витрат:

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, то розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 червня

2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко