Справа № 182/7579/18
Провадження № 2/0182/483/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.04.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року належить Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07 серпня 2018 року вбачається, що 21 вересня 2006 року Першою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою накладено арешт на належну позивачу Ѕ частину вищезазначеної квартири.

Підставою для накладання арешту є постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА 964037, АА 925061 від 11 березня 2002 року.

Згідно вказаної постанови державного виконавця її було винесено на виконання рішення міського місцевого суд Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 4451,00 грн.

Однак позивач не є боржником у вказаній справі, оскільки його сплутали з іншою особою з якою в них спільні прізвище, імя та по-батькові, що призвело до накладення арешту саме на його майно, а не на майно боржника.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про зняття арешту.

Листом № 49158 від 20 серпня 2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з нерухомого майна та розяснено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 4451,00 грн. на виконанні в ОСОБА_2 міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перебувають та не перебували. При цьому відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трьох років зберігання в архіві відділу.

Із змісту рішення ОСОБА_2 міського місцевого суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року вбачається, що відповідач у цій справі перебуває у шлюбі з донькою позивача ОСОБА_4

Однак позивач зазначає, що він перебуває у шлюбі лише з 07 грудня 2012 року, його дружиною є ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище «Лялюшко») ОСОБА_5. До 07 грудня 2012 року він у шлюбі не перебував.

Позивач знайшов колишню дружину боржника ОСОБА_6, яка повідомила йому, що вона дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище Рученя) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованому 31 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 965.

Разом з ним вони проживали за адресою зазначеною у рішенні суду, а саме: АДРЕСА_2.

24 листопада 2017 року шлюб між ними було розірвано, а 09 квітня 2014 року померла ОСОБА_4 - позивач по вказаній справі, яка доводиться їй матірю.

Крім того, те що позивач по даній справі не є боржником у вищезазначеному рішенні суду підтверджується тим, що він народився 01 грудня 1973 року, в той час як боржник народився 19 серпня 1977 року. До того ж, після укладення шлюбу з ОСОБА_6 боржнику було змінено прізвище з «Рученя» на ОСОБА_6».

В свою чергу позивач ніколи не змінював свого прізвища.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що арешт належної позивачу частини квартири порушує його право на розпорядження своїм майном, позивач ОСОБА_1 просив суд задовольнити його позовні вимоги та зняти арешт з Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з позовом ознайомлені, в судове засідання не зявилися, просили розглянути справу без участі їх представника (а.с.45).

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1В на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року належить Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07 серпня 2018 року вбачається, що 21 вересня 2006 року Першою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою на належну позивачу Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт (а.с.14).

Вказане обтяження було накладено на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА 964037, АА 925061 від 11 березня 2002 року.

Згідно зазначеної постанови державного виконавця її було прийнято для забезпечення виконання рішення ОСОБА_2 міського місцевого суд Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 4451,00 грн. Рішення набуло чинності 22 січня 2002 року (а.с.12,13).

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 не є боржником у вказаній справі, а з відповідачем у справі в нього тотожні прізвище, імя та по-батькові. Зазначені обставини призвели до накладення арешту не на майно боржника, а на його майно.

15 серпня 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області для вирішення питання про зняття арешту.

Листом № 49158 від 20 серпня 2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з нерухомого майна та розяснено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 4451,00 грн. на виконанні в ОСОБА_2 міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не перебувають та не перебували. При цьому відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трьох років зберігання в архіві відділу (а.с.16).

Із змісту рішення ОСОБА_2 міського місцевого суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2001 року вбачається, що відповідач у цій справі перебуває у шлюбі з донькою позивача ОСОБА_4

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище «Лялюшко») Г.М. лише з 07 грудня 2002 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 862 (а.с.9).

Дані обставини підтверджуються відповіддю ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03 вересня 2018 року № 3123/14.26-33, в якій також зазначено, що по місту Нікополю та Нікопольському району інших актових записів про шлюб, складених на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно Державного реєстру актів цивільного стану та показників книг державної реєстрації актів цивільного стану не зареєстровано (а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи, боржник по вищезазначеній справі перебував у шлюбі з ОСОБА_6, зареєстрованому 31 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 965 (а.с.28). Також в свідоцтві про їх одруження серії І-КИ № 149325 зазначено, що дошлюбне прізвище боржника «Рученя».

Тобто після укладення шлюбу з ОСОБА_6 прізвище боржника було змінено на «Ткачов».

24 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище «Рученя») О.В. було розірвано, про що складено актовий запис № 133 (а.с.29).

Крім того, той факт, що позивач по даній справі не є боржником у вищезазначеному рішенні суду підтверджується тим, що він народився 01 грудня 1973 року, в той час як боржник народився 19 серпня 1977 року. До того ж, після укладення шлюбу з ОСОБА_6 боржнику було змінено прізвище з «Рученя» на ОСОБА_6».

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що майно, на яке накладено арешт, а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, належить позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а не боржникові.

З урахуванням викладених обставин та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12,13,76,81,141,263-265,268 ЦПК України, ст. 59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 березня 2002 року (АА № 964037, АА № 925061) на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року, а також скасувати заборону відчуження вказаного майна.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: ОСОБА_8