Справа № 304/1343/18
Провадження № 2/304/441/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

її представника - ОСОБА_4,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №304/1343/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 26 грудня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 04 січня 2019 року.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2012 року між ним та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, а відтак рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року шлюб між ними було розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. Разом з цим, мати дитини не дозволяє йому бачитися з дитиною, часто виїжджає за кордон і цей період він взагалі не має можливості бачити дитину та відповідно брати участь у її вихованні. Оскільки згоди щодо способу його участі як батька у вихованні дитини між ними не визначено, орган опіки та піклування жодної відповіді на його звернення з даного приводу не надав, тому просить суд визначити способи участі одного з батьків у вихованні дитини (систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; під час виїзду матері дитини ОСОБА_3 за кордон, місце перебування дитини визначити за його місцем проживання.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що у якості доказів перешкоджання матір'ю спілкуватися та виховувати позивачеві сина до позову додані заява ОСОБА_1 на ім'я голови Перечинської РДА від 21 вересня 2018 року та довідка Перечинського відділення поліції Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області про результат його звернення на особистий прийом. Вказані документи жодним чином у розумінні норм ст. 159 СК України не підтверджують того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Зважаючи на позовні вимоги та позицію позивача щодо його матеріального стану, який ним доводився у справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (ОСОБА_1 вказував на відсутність доходів та роботи досить тривалий період), є сумніви у його матеріальній спроможності забезпечувати дитину життєво необхідними благами на період перебування сина у батька, зокрема: продуктами харчування, одягом, взуттям, ліками, іграшками, забезпечення транспортом, а також враховуючи неналежне виконання позивачем своїх обов'язків щодо утримання сина через існування заборгованості по сплаті аліментів, особисту прихильність хлопчика до матері, віку дитини, яка у свої чотири роки пережила розбрат сімейних відносин батьків, вважає позовні вимоги передчасними.

У свою чергу представник позивача - адвокат ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, у якому посилається на те, що жодним доказом у справі не підтверджено факт порушення психічного здоров'я позивача, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Натомість позивач має безумовне право на побачення з дитиною та участь у її вихованні, а сумніви відповідача у матеріальній спроможності позивача не можуть бут взяті до уваги та перешкоджати реалізації права, передбаченого ст. 159 СК України, оскільки по-перше, це сумніви, а не підтверджені факти, а по-друге, вказана стаття не ставить в залежність від можливості брати участь у вихованні дитини матеріальний стан позивача. Крім того, зазначив про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, а також про те, що відповідач перебуває на заробітках за кордоном і невідомо з ким знаходиться дитина.

Адвокат ОСОБА_4 у відповідь на відзив подав суду заперечення, в якому звертає увагу на передчасність позовних вимог, оскільки всупереч прямої вказівки ч. 3 ст. 159 СК України, позивачем не надано жодних доказів про свій психічний стан здоров'я та відсутність зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Крім того, матеріали справи не містять рішення органу опіки та піклування щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Також позивачем не надано жодних доказів про те, що ОСОБА_3 виїжджає за кордон, як і доказів про відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини позову, а також відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 разом зі своїм представником - адвокатом ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечили, вважаючи такий передчасним, та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини відзиву та заперечення.

Під час розгляду справи ухвалою від 12 грудня 2018 року судом, з метою надання висновку щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області.

У судовому засіданні представник служби у справах дітей ОСОБА_5 підтримала обставини, зазначені у попередньо поданому висновку служби щодо визначення способу участі позивача як батька у вихованні сина.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Так, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 цього Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

При цьому, відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України).

Також суд керується ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю або батьком.

Як встановлено у судовому засіданні, що 11 серпня 2012 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученою до справи копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2, виданою виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 11 серпня 2012 року (а. с. 8).

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9).

Разом з цим, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року у справі № 304/482/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. 26 липня 2018 року вказане рішення набрало законної сили.

Після припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з матір'ю, окремо від батька, і як вбачається з позову та ніким не заперечується у судовому засіданні, між сторонами з приводу спілкування батька з дитиною виник спір.

Зазначене також стверджується довідкою Перечинського ВП про результати звернення на особистий прийом ОСОБА_1 вих. № К-34/ОП/106/25/3-2018 від 30 травня 2018 року, а також копією його заяви на ім'я в. о. голови Перечинської РДА Закарпатської області від 21 вересня 2018 року (а. с. 10, 11).

Відповідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, на вимогу суду органом опіки та піклування Перечинської РДА надано висновок від 10 грудня 2018 року, яким визначено способи участі позивача ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: систематичні побачення батька і дитини кожну другу суботу та неділю місяця, починаючи з 10.00 год. суботи по 19.00 год. неділі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 68-70).

Вирішуючи питання щодо способу спілкування батька з дитиною, суд в достатній мірі враховує, що малолітній ОСОБА_7 є здоровим та відвідує дошкільний заклад за місцем постійного проживання, відомості щодо потреби в особливому сторонньому догляді за дитиною відсутні.

Разом з цим, суд керується положеннями ч. 2 статті 18 СК України, і встановлює місце та час спілкування позивача із сином, прийнявши до уваги зокрема вік дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батька, має право на підтримання з батьком регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Судом не встановлено, що його регулярне особисте спілкування з сином перешкоджатиме його нормальному вихованню. Відповідачем не надано доказів того, що зустрічі батька з дитиною без її присутності будуть негативно впливати на психологічний стан сина та можуть призвести до будь-яких розладів його здоров'я.

Разом з цим, суд вважає, що спілкування позивача з дитиною кожної суботи та неділі місяця за місцем його проживання також є неможливим, оскільки у свою чергу позбавляє матір можливості спілкуватися та проводити вільний час протягом усіх вихідних днів підряд, а також з огляду на вік дитини, саме мати займається повсякденними потребами дитини та є важливим посередником між дитиною та зовнішнім світом. Прийнявши до уваги малолітній вік дитини та відповідно елементарні потреби у догляді за нею, суд вважає, що на тривалий час розлучати її з мамою не можна, та як це буде стресом для дитини, тому суд вважає твердження позивача про визначення способу участі батька у житті дитини всі вихідні дні місяця без присутності матері передчасним.

Суд також не вбачає підстав для відступлення від висновку органу опіки та піклування Перечинської РДА № 440/01-31 від 10 грудня 2018 року та вважає, що висновок відповідає в першу чергу інтересам дитини та підтверджує ті факти, що встановлені судом.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням позиції сторін та в першу чергу інтересів малолітньої дитини, суд задовольняє позов частково, враховуючи рішення органу опіки та піклування Перечинської РДА № 440/01-31 від 10 грудня 2018 року, вважає за можливе визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною наступним чином: кожної другої суботи та неділі місяця, починаючи з 10.00 год. суботи по 19.00 год. неділі за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене суд, врахувавши вік дитини, стан її здоров'я, приходить до висновку, що визначений порядок участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.

У судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст. ст. 141, 150, 157, 159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дітьми повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд вважає позов в цій частині доведеним та обґрунтованим.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Тому, керуючись ст. ст. 7, 18, 19, 141, 150, 153, 157, 159 СК України, ст. ст. 6-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області (; місцезнаходження: 89200 Закарпатська область м. Перечин, пл. Народна, № 16), про визначення способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом систематичних побачень батька і дитини за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, кожної другої суботи та неділі місяця, починаючи з 10.00 год. суботи по 19.00 год. неділі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Чепурнов В. О.