ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2919/19 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Орла Олександра Григоровича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначав, що 30.07.2015 року о 23-20 год. він рухався на належному йому мотоциклі «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі. Здійснюючи маневр обгону автомобіля, який рухався у попутному напрямку, він потрапив у яму на дорозі, внаслідок чого переднє колесо його мотоциклу підкинуло, воно пішло «юзом» і мотоцикл отримав технічні пошкодження, а сам позивач - тілесні ушкодження. Стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, проте, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року, яка набрала законної сили 20.12.2015 року, провадження у справі закрито відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Як встановлено судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення причиною ДТП є наїзд мотоцикла на вибоїну в умовах відсутності зовнішнього освітлення проїзної частини та тротуару в темний час доби. Мотоцикл «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було пошкоджено через стан дорожнього покриття, а глибина вибоїни, яка стала причиною ДТП, перевищує допустимі ДСТУ 3687-97, п. 3.1. розміри. В результаті ДТП, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачу завдано матеріальні збитки на суму 65 844 грн. 66 коп., а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у 7 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із Запорізької міської ради на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 65 844 грн. 66 коп., моральну шкоду у сумі 7000 грн, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Орла О.Г. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позов пред`явлено з дотриманням строк позовної давності, який, на думку позивача, має обраховуватися не з моменту ДТП, а з дати набрання законної сили постановою суду про закриття адміністративної справи, порушеної проти нього.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька міська рада зазначає, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано застосовано строки позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з моменту, коли сталася ДТП, тобто 30.07.2015 року. Крім того зазначає, що доводи позивача щодо глибини вибоїн та додані до матеріалів справи фото вибоїн з місця ДТП є неналежними доказами. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 є власником мотоцикла «YAMAHA» XV 1900, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

30.07.2015 року о 23-20 год. по вул. Алюмінієва буд. 15-а в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії АП1 № 301181 від 12.08.2015 року, який складено відносно ОСОБА_1 , останній, керуючи транспортним засобом - мотоциклом «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при здійсненні обгону не обрав безпечну швидкість руху, не впевнився у відсутності зустрічного транспорту на ділянці з обмеженою оглядовістю, внаслідок чого втратив керованість та впав, чим порушив п. п. 12.1, 14.2.6-в, 14.6-г Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП мотоцикл пошкоджений, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року, яка набрала законної сили 20.12.2015 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведена, а пошкодження транспортного засобу - мотоцикла YAMAHA XV 1900, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулося внаслідок неналежного стану дорожнього покриття.

Згідно висновку № 006 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.11.2017 року, вартість матеріального збитку, завдана власнику колісного транспортного засобу YAMAHA XV 1900, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.07.2015 року, складає 65 844 грн. 66 коп. Розмір визначених судовим експертом збитків стороною відповідача не оспорювався.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

В ч.1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

В ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги», органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

З огляду на викладене та встановлені по справі обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що саме Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування, на який Законом покладено обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст, утримання вулиць і доріг міст, належним чином не забезпечила ремонт та утримання дороги по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі, внаслідок чого 30.07.2015 року за участю мотоцикла позивача сталася дорожньо-транспортна пригода, повинна нести цивільну відповідальність за завдані позивачу матеріальні збитки та спричинену моральну шкоду.

Доводи про те, що Запорізька міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки автомобільна дорога, на якій сталася ДТП, обліковується на балансі районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, яка і повинна забезпечувати безпечні та комфортні умови дорожнього руху, обгрунтованно судом визнані неприйнятними.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Статтею 19 Закону визначені основні обов`язки органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, серед яких: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами.

Відповідно до ст. 21 Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; тощо.

Відповідно до п. п. 1 п. а) ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

З наданих суду документів було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 188/60 від 21.04.2011 року, дорога по вулиці Алюмінієвій в м. Запоріжжі, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, передана в оперативне управління районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

Статтею 137 ГК України визначено поняття права оперативного управління та межі його здійснення. Так, відповідно до вказаної норми, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Суд першої інстанції, дослідивши викладені обставини, вірно вважає, що Запорізька міська рада, передавши в оперативне управління районній адміністрації об`єкти комунальної власності, в тому числі і автомобільну дорогу по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі, статусу власника автомобільної дороги не втратила, а тому в силу ст. 322 ЦК України повинна була вживати належних заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, ремонту та утримання доріг міста, і в разі невиконання вказаних обов`язків зобов`язана відшкодувати збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася внаслідок неналежного забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст, утримання вулиць і доріг міст.

Також, судом правомірно визнано доводи представника відповідача неприйнятними про те, що ОСОБА_1 не доведено факту, що глибина вибоїни на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, перевищувала допустимі розміри, встановлені п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», у зв`язку з чим в діях Запорізької міської ради відсутня неправомірність, а отже і такі елементи, як протиправна поведінка, прямий причинний зв`язок та вина у заподіянні матеріальної та моральної шкоди, оскільки у відповідності до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, тягар доведення відсутності вини покладається на особу, яка завдала шкоду.

В даному випадку законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, позивач в даному випадку лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, що ОСОБА_1 було і доведено в ході розгляду цієї справи. При цьому, судом враховано, що Запорізькою міською радою належним чином не доведено відсутності вини вказаного органу місцевого самоврядування у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.07.2015 року, за участю водія ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст. 261 ЦК України є неспроможними.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , внаслідок якої останньому завдано матеріальні збитки у вигляді пошкодження транспортного засобу та моральну шкоду, сталася 30 липня 2015 року. Хоча відносно позивача і було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, він одразу заперечував наявність своєї вини у порушенні ПДР України, та наполягав на тому, що причиною ДТП та пошкодження транспортного засобу відбулося внаслідок неналежного покриття дорожнього полотна, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладені обставини, колегія судів вважає, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався в момент, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, а отже саме з 30.07.2015 року і почався перебіг строку позовної давності.

Станом на час звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом строк позовної давності сплив.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Орла Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2019 року у цій справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: