Справа № 263/4478/19
Провадження № 2-о/263/292/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали заяви ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, про встановлення факту смерті ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 26 березня 2019 року, надійшла заява ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, про встановлення факту смерті ОСОБА_4

На обґрунтування вимог заявник посилається на те, що 30 жовтня 2017 року у м. Донецьк Донецької області померла ОСОБА_4 Після поховання вона звернулася до Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть ОСОБА_4 та видати їй відповідне свідоцтво про смерть. Однак, у звязку з невідповідністю форми вказаних документів, визначеної законодавством України, заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі предявлених документів. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідне для реєстрації смерті ОСОБА_4, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_4, яка померла 30 жовтня 2017 року у м. Донецьк Донецької області.

Ознайомившись із матеріалами заяви, суддя дійшов наступного висновку.

За загальними правилами, передбаченими п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України для розгляду заяв фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, в тому числі факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, така заява подається до суду за місцем проживання цієї фізичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦПК України, що кореспондується із вищезазначеною процесуальною нормою загального характеру, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, має особа, для якої підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів має значення з метою охорони її прав, свобод та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 4 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора.

Зі змісту заяви вбачається. що ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3, про встановлення факту смерті ОСОБА_4

У вказаній справі заявником, що прагне встановити факт смерті ОСОБА_4 для подальшого здобуття зареєстрованого відповідного акта органу державної реєстрації актів цивільного стану, є ОСОБА_3, місце проживання якого і є визначальним згідно зі ст. 316, абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, при вирішенні питання про територіальну підсудність справи.

ОСОБА_2, хоча і звернулася до суду із даною заявою, але діє, при цьому, не як заявник, бо не має самостійної мети встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_4 і власного інтересу до заявлених його довірителем вимог у справі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 є особою, яка в контексті ч. 2 ст. 60 ЦПК України є представником сторони за довіреністю, а не ініціатором питання про встановлення факту, порушеного її довірителем ОСОБА_3, та вона не віднесена до категорії законних представників осіб або інших осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах малолітніх, чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, що визначено ст. 59, ч. 3 ст. 60 ЦПК України.

Наявність у представника процесуальних прав, аналогічних довірителя, не переводить представника у статус заявника у даній справі та не підміняє його.

Встановлено, що місцем реєстрації заявника ОСОБА_3 за паспортними даними, є адреса: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За змістом ч. 1 ст. 294 ЦПК України суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів саме заявника.

Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поняття право на «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, поширене тлумачення якого надано в прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини (справи «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії», «Коем та інші проти Бельгії»), що відносить належність справ до юрисдикції певних категорій судів, тобто конкретного національного суду, що має юрисдикцію судити.

Цивільним процесуальним законодавством передбачена територіальна підсудність (юрисдикція) судів, втілена в положеннях (у даному випадку) - ст. 316 ЦПК України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Жданівка, де зареєстрований заявник ОСОБА_3, належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За положеннями ч. 8 ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», порядок територіальної підсудності справ, підсудних розташованим на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях судам, встановлюється відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, адміністративних справ, господарських справ і кримінальних проваджень місцевими та апеляційними судами, що визначаються Головою Верховного Суду. Суди згідно з визначеною відповідно до цього Закону підсудністю та відповідно до вимог процесуального законодавства здійснюють розгляд справ та вирішують процесуальні питання, які виникають після ухвалення судового рішення.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 підсудність справ, підсудних Жданівському міському суду Донецької області, змінена на їх підсудність Артемівському міськрайонному суду Донецької області.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше пяти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

На підставі викладеного, саме до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, за встановленою підсудністю згідно з чинним законодавством на період проведення антитерористичної операції, трансформованої в Операцію об'єднаних сил, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, підлягає направленню цивільна справа за вказаною заявою.

Керуючись ст. ст. 3, 31, 187, 294, 316, 317 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, про встановлення факту смерті ОСОБА_4 направити до Артемівського міськрайонного суду Донецької області для розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Музика