Справа № 188/1286/18
Провадження № 2/188/45/2019
15 січня 2019 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,
за участі секретаря Власенко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за договором оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення орендної плати за договором оренди землі в сумі 5798,12 грн.
Відповідно до п. 8 вказаного договору термін дії договору становить 5 років. Пунктом 9 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі в розмірі 3% від вартості земельної ділянки, яка на день реєстрації договору оренди землі складала 3868,31 грн. Відповідно до пункту 11 договору орендна плата вноситься після збору врожаю щорічно до 31 грудня поточного року.
Сторони погодили, що за 2015 та 2016 роки орендна плата буде вноситися у грошовій формі.
Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розмір нормативно-грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення зі складу земель колишнього КСП «40 років Жовтня» на території Миколаївської сільської ради у 2017 році складає 193270,61 грн., відповідно розмір орендної плати за вказаним договором оренди землі у 2017 році з розрахунку 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки становить 5798,12 грн..
Термін дії вказаного договору оренди землі закінчився 29.12.2017. Позивач протягом 2018 року самостійно користується своєю земельною ділянкою.
Протягом 2017 року відповідач обробляв вказану земельну ділянку, що належить позивачу, зібрав з неї урожай, але орендну плату за 2017 рік до цього часу не виплатив, у телефонному режимі зазначив, що наміру вносити орендну плату в добровільному порядку не має.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без її участі та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі.
Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до положень ст. 2 Закону відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно з ст.ст. 13, 14 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 21 Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За змістом вказаної статті розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди.
Відповідно до ст. 22 Закону орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (ст. 23 Закону).
Згідно з нормою ч.2 ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі в розмірі 3% від вартості земельної ділянки, яка на день реєстрації договору оренди землі складала 3868,31 грн. Відповідно до пункту 11 договору орендна плата вноситься після збору врожаю щорічно до 31 грудня поточного року.
Відповідно до п. 8 договору термін його дії становить 5 років.
За згодою сторін за 2015 та 2016 роки відповідач виплачував позивачу орендну плату за вказаним договором оренди землі у грошовій формі.
Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розмір нормативно-грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення зі складу земель колишнього КСП «40 років Жовтня» на території Миколаївської сільської ради у 2017 році складає 193 270,61 грн., відповідно розмір орендної плати за вказаним договором оренди землі у 2017 році (у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки) становить 5798,12 грн. (а.с. 12).
Термін дії вказаного договору оренди землі закінчився 29.12.2017. Протягом 2017 року відповідач обробляв вказану земельну ділянку, що належить позивачу, зібрав з неї врожай, але орендну плату за 2017 рік до цього часу не виплатив, у телефонному режимі зазначив, що наміру вносити орендну плату в добровільному порядку не має.
Як передбачено ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Нормою ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Письмовою заявою позивачка повідомила відповідача про небажання поновлювати строк дії договору оренді землі з ним. Вказану заяву вона вручила відповідачу особисто під підпис (а.с. 11).
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відзив на позов із запереченнями проти позову та доказів на їх підтвердження відповідач не надав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Стосовно стягнення витрат позивача на правничу допомогу суд зазначає таке.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Стаття 59 Конституції України гарантує, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 131 2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1). Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч.2).
Відповідно до ч. 6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, ця справа є малозначною.
Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача в зазначеному розмірі, а всього з урахуванням витрат на сплату судового збору в розмірі 1904грн. 80 коп.
На підставі викладеного, ст.ст. 8, 59, 130-2 Конституції України, ст.ст. 409, 526, 629, 638 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 13, 14, 21, 22 Закону України «Про оренду землі» та, керуючись ст.ст. 4, 13, 15, 76-81, 133, 137, 141, 263-265, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1904 (одна тисяча девятсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя ОСОБА_4