Єдиний унікальний номер 233/2028/18
Номер провадження 22-ц/804/180/19
Категорія 55
У Х В А Л А

03 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Санікової О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/2028/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Наумик О.О., -

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначав, що працював у ПАТ "Укрзалізниця". 17 липня 2017 року був звільнений у звязку із скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На день звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18 833,10 грн., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26 615,19 грн.

Посилаючись на те, що відповідач довідку про розмір заборгованості по заробітній платі йому не видає, що усі первинні документи для визначення розміру заборгованості знаходяться у відповідача, оскільки він особисто здав відповідачу пакет документів 30 жовтня 2017 року, що на час звернення до суду відповідач в порушення вимог статей 115, 116 КЗпП України розрахунок з ним не провів, просив стягнути з відповідача на його користь:

- нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в розмірі 18 833,10 грн. та за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 26 615,19 грн.;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, починаючи з 18 липня 2017 року по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденного заробітку в розмірі 340,80 грн. (а.с. 1 - 3, а.с. 23 - 25).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18 833,10 грн., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26 615,19 грн., всього 45 448,29 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач, як роботодавець, визнає, що у спірний період позивач ОСОБА_1 перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте свого обовязку з оплати праці позивача відповідач не виконав, що ним визнається, розмір заявленої позивачем заборгованості по заробітній платі відповідачем не спростований.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що вина відповідача у затримці виплати належних позивачу при звільнені сум відсутня, що підтверджується висновком Донецької торгово-промислової палати від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання ПАТ "Укрзалізниця" обовязків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення відповідача від відповідальності (а.с. 160 - 164).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права та неповне зясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем докази на підтвердження заборгованості по заробітній платі не є належними. Заявляючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, позивач додає до позову розрахунки заробітної плати лише за квітень та травень 2017 року і взагалі не надає будь-яких доказів на підтвердження заборгованості за березень, червень та липень 2017 року.

До суду першої інстанції відповідачем надано докази, а саме, лист від 25 червня 2018 року за підписом в.о. начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" ОСОБА_3, в якому зазначено, що ОСОБА_1І, заробітну плату за перші дні березня 2017 року в розмірі 1 987,62 грн. отримав, але суд зазначене не врахував та стягнув з відповідача суму 1 987,62 грн., яка вже виплачена (а.с. 174 - 176).

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - ПАТ "Укрзалізниця" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року відкрито ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 листопада 2018 року (а.с. 191 - 195).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Укрзалізниця" позивачем не надано.

26 листопада 2018 року від позивача електронною поштою надійшла заява від 26 листопада 2018 року, згідно якої копію ухвали про відкриття апеляційного провадження він отримав, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року він підтримує та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення (а.с. 202 - 203).

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду 03 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 та представник відповідача - ПАТ "Укрзалізниця" не зявилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення 11 грудня 2018 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали Донецького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 208) та шляхом надсилання 12 грудня 2018 року ухвали Донецького апеляційного суду від 07 грудня 2018 року про призначення справи для розгляду на електронну адресу позивача (а.с. 207, а.с. 209).

27 грудня 2018 року до апеляційного суду електронною поштою надійшла заява позивача ОСОБА_1 від 25 грудня 2018 року про розгляд справи у його відсутність (а.с. 213 - 214).

Відповідач - ПАТ "Укрзалізниця" судову повістку - повідомлення про розгляд справи 03 січня 2019 року отримав 18 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 211, а.с. 212).

Представник відповідача апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16 червня 1998 року перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством "Донецька залізниця", з 13 серпня 2014 року був призначений заступником начальника ст. Дебальцеве (наказ №168/ос від 13.08.2014 р.), апарат управління ст. Дебальцеве наказом № 87/ос від 29.10.2015 року був перепідпорядкований до Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ДП "Донецька залізниця".

На підставі Закону України від 23.02.2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Наказом ПАТ "Укрзалізниця" № 303 від 15.04.2016 року Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління реорганізоване шляхом злиття у виробничий підрозділ "Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

З 07 вересня 2016 року на підставі наказу № 7/ос від 06.09.2016 року з позивачем продовжено дію трудового договору на посаді начальника відділу водопостачання і санітарно-технічних пристроїв.

17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений у звязку зі скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 32 - 38).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що при звільненні позивача йому до сплати належала заробітна плата за період з 01 лютого 2016 року по серпень 2016 року в сумі 18 833,10 грн., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26 615,19 грн., загалом 45 448,29 грн.

На підставі яких доказів встановлено такий факт судом в оскаржуваному судовому рішенні не зазначено. Проте з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26 615,19 грн. позивачем надані щомісячні "розрахунки заробітної плати" за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року(а.с. 144, а.с. 144, а.с. 145).

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач згідно матеріалів справи посилається на те, що надані позивачем на підтвердження заборгованості по заробітній платі докази не є належними. Заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1 987,62 грн. позивач отримав у касі структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 27 липня 2017 року, про що суду першої інстанції були надані відповідні докази, але суд зазначене не врахував та стягнув з відповідача суму 1 987,62 грн., яка позивачу вже виплачена. Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Безпосередньо регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, а фактичне місце роботи позивача - Донецька область, м. Ясинувата, тобто на території, яка тимчасово органами державної влади України не контролюється. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, нерухомим майном та документацією. З 16 березня 2017 року до Дирекції у м. Лиман не надходили документи від виробничого підрозділу "Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" для нарахування та виплати заробітної плати працівникам, у тому числі ОСОБА_1 У звязку із відсутністю на підконтрольній Україні території первинної документації (графіки роботи або табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, журнал обліку приходу-уходу при встановленні простою, особові картки ф. П-2, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше) відповідач не має обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків у спірний період та відповідно нарахувати заробітну плату та інші виплати.

З матеріалів справи, а саме, наданих позивачем щомісячних "розрахунків заробітної плати" за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року (а.с. 144, а.с. 144, а.с. 145), які уповноваженою особою відповідача не засвідчені та які відповідач вважає неналежними доказами, вбачається, що починаючи з другої половини березня 2017 року і до дня звільнення позивачу нараховувалася оплата простою.

У системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відомості про заробітну плату позивача, починаючи з квітня 2017 року відсутні (а.с. 156 - 157).

З матеріалів справи та доводів апеляційної скарги відповідача апеляційним судом встановлено, що апеляційному суду необхідно, зокрема, вирішити питання про правильне застосування судом першої інстанції норм ст. 94 КЗпП України та відповідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" та зробити висновок чи має позивач ОСОБА_1 право на заробітну плату у разі неможливості виконання ним трудових обов'язків в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року внаслідок припинення діяльності виробничого підрозділу "Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень"регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на території проведення антитерористичної операції, а саме, на окупованій території, а якщо так, то на підставі яких норм права та в якому розмірі.

Згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року у справі № 582/1001/15-ц (провадження № 61-4439св 18) колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду - постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі № 826/584/16, згідно якої у разі невиконання працівником трудових обовязків не з вини останнього, не оформлення підприємством у встановленому порядку простою чи відпустки без збереження заробітної плати працівнику підлягає виплаті заробітна плата в повному обсязі. Враховуючи численні випадки припинення діяльності підприємств (в тому числі державних установ) на території проведення антитерористичної операції (операції обєднаних сил), правове врегулювання характеру трудових відносин, що виникають між працівником та підприємством внаслідок вимушеного припинення діяльності підприємства, містить виключну правову проблему та необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики як в порядку цивільного, так і адміністративного судочинства, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку передати на розгляд до ОСОБА_4 Верховного Суду справу № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Верховному Суду необхідно вирішити, зокрема, питання про правильне застосування норм статей 34, 113 КЗпП України, статей 1 та 12 Закону України "Про оплату праці", статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки", зокрема, шляхом розяснення:

1. Чи вважається простоєм не з вини працівника неможливість виконання ним трудових обовязків внаслідок припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції обєднаних сил), який оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу);

2. Чи вважається припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції обєднаних сил) простоєм, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника, коли за працівником зберігається середній заробіток.

3. Чи допускається оформлення підприємством працівнику відпустки без збереження оплати праці на період припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції обєднаних сил) без відповідної заяви працівника про це та без обмеження такої відпустки конкретним строком.

Ухвалою ОСОБА_4 Верховного Суду від 13.07.2018 року справа № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року прийнята до розгляду (провадження № 14-286цс18).

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 частини 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду.

Згідно із п. 14 частини 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що у цивільній справі № 233/2028/18, що перебуває в провадженні Донецького апеляційного суду, правовідносини, що виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем - ПАТ "Укрзалізниця" щодо оплати праці в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року після припинення діяльності виробничого підрозділу "Ясинуватське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень"регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на території проведення антитерористичної операції (на окупованій території), є подібними з правовідносинами у справі № 582/1001/15-ц, яка переглядається у касаційному порядку ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі № 233/2028/18.

Керуючись пунктом 10 частини 1 ст. 252, пунктом 14 частини 1 ст. 253, частиною 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 233/2028/18 за апеляційною скаргою відповідача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду справи № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 січня 2019 року.

Судді: Л.І. Соломаха

ОСОБА_6

ОСОБА_7