Справа № 362/1245/19
Провадження № 4-с/362/27/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю секретаря судових засідань - Шаблій Т.С.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

державного виконавця - Валюх О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Василькові Київської області справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність страшого державного виконавця управління юстиції в Київській області Васильківського міськрайонного управління юстиції відділу державної виконавчої служби Валюх О.В. при виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на її корсить аліментів. Стягнення з боржника не проводилось, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 87121,45 грн. Вважає бездіяльність державного виконавця незаконною, оскільки нею не вжито всіх передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» дій, зокрема, не ініційовано проведення перевірки боржника за місцем його проживання, роботи та інших дій з примусового виконання рішення суду.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав, зазначених в скарзі. Також зазначили, що боржник є матеріально забезпеченим, оскільки їздить на автомобілі, купує техніку. Боржник до до державного виконавця не викликався, привід його не здійснювався, майновий стан не перевірявся.

Державний виконавець Валюх О.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, зазначивши, що нею вжиті всі можливі дії для виконання вказаного рішення суду, здійснені обмеження, перевірено майновий стан боржника, здійснені електронні запити у відповідні організації та установи. Відомостей з банку щодо вказаного боржника не надходило. Фактичне місце проживання боржника невідомо, особисто вона за місцем реєстрації боржника не виїжджала, примусовий привід не робила. Відносно боржника складено протокол про адміністративне правопорушення за несплату аліментів. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, оцінивши наявні докази, встановив, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи приватного виконавця суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, Законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного та приватного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Орган виконавчої служби зобов`язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом . Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право : проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно ; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні . У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника ; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що 21.06.2007.2011 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 2-1106/2010 від 06.05.2010 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менші ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.03.2010 р. і до досягненням дитиною повноліття (а.с.5).

Постановою державного виконавця Лонською А.А. від 27.07.2011 р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа , ВП №27850385 (а.с.7).

Відповідно до довідки-розрахунку від 26.02.2019 р. щодо заборгованості по вищезазначеному виконавчому листу, всього аліментів з 01.04.2017 р. по 26.02.2019 р. нараховано 38913,5 грн., сплачено 0,00 грн., заборгованість станом на 26.02.2019 р. складає 87121,45 грн. (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 , державними виконавцями вчинялись надіслано запит 02.09.2013 р. до Управління держземагенства у Васильківському районі щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок та отримано відповідь про відсутність таких записів.

Постановою від 16.02.2018 р. встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві керування транспортними засобами, постановою від 02.03.2018 р. встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постановою від 02.03.2018 р. встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання.

Держаним виконавцем 16.05.2018 р. та повторно 26.12.2018 р. надіслано електронні запити до Пенсійного фонду України та ДФС України щодо відомостей про доходи боржника ОСОБА_3 , однак отримано відповідь інформації не знайдено.

Постановою від 16.05.2018 р. накладено арешт на майно боржника.

За результатами сформованої 28.03.2019 р. інформаційної довідки з ДРРП, відомості про право власності та інші речові права ОСОБА_3 відсутні.

Державним виконавцем неодноразово здійснювався виклик боржника ОСОБА_3 до державної виконавчої служби, 03.09.2018 р. складено протокол про адміністративне правопорушення, 20.09.2018 р. винесено постанову про накладення на ОСОБА_3 штрафу.

Разом з тим, жодних дієвих дій, спрямованих на розшук безпосередньо самого боржника ОСОБА_3 , періодичної перевірки перебування його за місцем реєстрації чи встановлення місця його перебування, вирішення питання про проникнення до житла боржника, встановлення та арешту належного йому майна - вчинено не було.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах помножень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 ЗУ «Про державну виконавчу службу»).

Згідно зі статтею 6 цього Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 вказаного Закону).

Права та обов`язки державного виконавця визначені в статті 18 ЗУ«Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Таким чином, заявником доведено, що державний виконавець не вчинив всіх дій, необхідних для примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №27850, а тому скарга на бездіяльність державного виконавця, є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 19, 33 Конституції України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258-261, 353, 354, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Валюх О.В. щодо невиконання всіх передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» дій при виконанні виконавчого листа №2-1106/2010 від 06.05.2010 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення

Суддя Кравченко Л.М.