Дата документу 09.01.2019 Справа № 310/8963/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/513/19 Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Є.У.№ 310/8963/16 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Родовід Банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року та додаткове рішення від 30 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» (далі - Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 12.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № 34.5/АК-00011.08.2 зі змінами до нього від 11.11.2008 року та від 21.01.2011 року. За умовами договору відповідачу був наданий кредит в сумі 13 139,78 доларів США зі строком повернення до 12.06.2015 року включно. Відповідач зобов'язувалася щомісяця до 10 числа кожного місяця вносити щомісячний платіж у розмірі 156,43 дол. США та сплачувати проценти. Процентна ставка за кредитом була встановлена в розмірі 7,70 % річних, , а відповідно до додаткової угоди №1 від 14.11.2008р. - 9,70% річних. Пунктом 4.2 додаткової угоди №2 до договору було встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, встановлений в п.1.1 договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальником за договором. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2013 року було частково задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором, визначеної станом на 18.06.2013р. у сумі 8 070,21 доларів США, із яких: 3779,78 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 3977,20 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 313,23 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; пеня та штрафи у сумі 83095,03 грн.

Станом на 15.12.2016 року судове рішення не виконано, заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена.

Посилаючись на ст.ст.1048, 625 ЦК України, Банк просив стягнути з позичальника заборгованість за процентами за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 2 630,44 доларів США, що в еквіваленті на гривню станом на 15.12.2016р. становить 69 200,08 грн.; суму нарахованої плати по кредиту за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 10 929,57 грн.; три проценти річних від суми простроченого кредиту за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 696,25 доларів США, що в еквіваленті на гривню станом на 15.12.2016р. становить 18316,54 грн.; три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 169,65 доларів США, що в еквіваленті на гривню станом на 15.12.2016р. становить 4 463,05 грн.; три проценти річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 862,68 грн.; інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. в сумі 6 006,43 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід-Банк» 698,13 доларів США (шістсот дев'яносто вісім доларів тринадцять центів). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Додатковим рішенням від 30 серпня 2018 року стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід-Банк» судовий збір у розмірі 175,00 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень).

Ухвалою від 5 листопада 2018 року виправлено описку в абзаці 1 резолютивної частини додаткового рішення, замість 175 грн. судового збору зазначено 275 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пред'явивши у червні 2013 року вимогу про дострокове повернення кредиту, Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про сплату процентів до дня погашення кредиту не підлягають застосуванню. Отже, вимоги Банку про стягнення з позичальника на підставі ст.1048 ЦК України процентів за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування кредиту, 3 % річних і інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за процентами і комісією є необґрунтованими, оскільки заявлені поза межею строку дії договору. На думку суду першої інстанції, Банк має право на отримання 3% річних від суми тіла кредиту, визначеного судовим рішенням від 17.12.2013 року, в межах строків позовної давності.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову Банк вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.625 ЦК України і безпідставно відмовив у стягненні 3% річних на неповернуту суму процентів і пені, які є складовою основного зобов'язання за кредитним договором, а також інфляційних нарахувань на суму комісії. Додатковою угодою до договору сторони визначили, що нарахування процентів за кредитом здійснюється до моменту повного погашення кредиту. Отже, суд неправомірно відмовив у стягненні процентів, нарахованих після 18.06.2013 р. і до дня звернення до суду з цим позовом. На думку позивача, судом неправильно застосовані і положення ст. 256 ЦК України, невірно визначено початок перебігу строку позовної давності. Позивач вважає, що початком перебігу такого строку є 12.06.2015 р. - визначена договором дата остаточного повернення кредиту, а не з 17.12.2013 р., як зазначав суд першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У відповіді на відзив Банк вказує, що рішення суду першої інстанції суперечить умовам додаткового договору і правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 16.04.2014 р. по справі №6-61 цс 14, згідно якому за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі на погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на відсотки і комісію, з ухвалення нового про часткове задоволення позову в цій частині з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 12.06.2008 р. між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_3, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3, був укладений кредитний договір № 34.5/АК-00011.08.2 зі змінами до нього від 11.11.2008 р. та від 21.01.2011 р. (а.с.9-17).

За умовами договору відповідачу був наданий кредит на купівлю автомобіля і сплату страхових платежів у сумі 13 139,78 доларів США зі строком повернення до 12.06.2015 р. включно (п.1.1, п.1.2 договору).

Процентна ставка за кредитом була встановлена у розмірі 7,70 % річних (п.1.5 договору, а відповідно до додаткової угоди №1 від 14.11.2008р. була збільшена до 9,70% річних (а.с.15)

Пунктом 1.5.1 договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,2500% від суми виданого кредиту.

Відповідно до умов договору (п.3.1.1) позичальник зобов'язалася щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця вносити щомісячний платіж у розмірі 156,43 дол. США та сплачувати проценти, повернути одержаний кредит не пізніше 12 червня 2015 року (п.3.1.2).

Пунктом 4.4 додаткової угоди №2 до договору було встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, встановлений в п.1.1 договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальником за договором.

В забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір застави транспортного засобу від 12.06.2008р. №34.5/АК-00011.08.2-3. На заставлене майно - транспортний засіб банк стягнення не звертав. Вказаний транспортний засіб був затриманий на підставі постанови державного виконавця про розшук транспортного засобу від 07.05.2013р., в примусовому порядку предмет застави до теперішнього часу не реалізований.

У зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору, 05.07.2013 р. Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про дострокове стягнення кредитних коштів, заборгованості за тілом кредиту, процентів, у тому числі прострочених, пені і плати за обслуговування кредиту, тобто скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту і процентів, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області 12.12.2017р., частково задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 8 070,21 доларів США, що складається з: 3779,78 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 3977,20 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 313,23 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; пеню за прострочення кредиту, пеню за прострочення процентів та штраф в сумі 83095,03 грн.

Додатковим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.12.2013р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» прострочену заборгованість за щомісячною платою за проведення розрахунків в сумі 1 311,33 грн.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилався на зміну банком строку виконання зобов'язання, що позбавило у подальшому його права на нарахування відсотків за договором.

Звертаючись у червні 2013 року з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору - визнав його таким, що настав.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про сплату процентів до дня погашення кредиту не підлягають застосуванню і відмовив Банкові у стягненні з позичальника як процентів по кредиту за період з 18.06.2013 р. по 15.12.2016р. на суму 2 630,44 долари США, так і комісії за обслуговування кредиту за такий самий період часу на суму 10 929, 57 грн.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), підстав для відступлення від цього висновку щодо застосування норми ст.1048 ЦК України у цій справі не встановлено.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права і безпідставно відмовлено у стягнення процентів і комісії, нарахованих після спливу строку кредитування, є безпідставними.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та комісії за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, оскільки, строк дії договору змінився і вважається таким, що настав з моменту пред'явлення Банком позову про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

За приписами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251 цс16.

Позивачем заявлена вимога про стягнення трьох процентів річних від заборгованості за тілом кредиту, яка у відповідності з судовим рішенням від 17.12.2013р. становила 7756,98 доларів США, за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р. у сумі 696,25 доларів США.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Судом встановлено і підтверджено відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні, що рішення суду від 17.12.2013 р. нею не виконано.

Банк звернувся до суду з цим позовом 17.12.2016 р., що підтверджується штемпелем поштового відділення (а.с.54).

Три проценти річних, які нараховані банком на основну суму неповернутого кредиту у розмірі 7 756,98 дол. США, розраховані банком за період з 18.06.2013р. по 15.12.2016р..

Відтак стягненню підлягає сума трьох процентів річних в межах загального строку позовної давності, за період з 17.12.2013 року - дати ухвалення попереднього рішення, яким визначено розмір заборгованості, по 15.12.2016р., в загальній сумі 698,13 дол. США. (7756,98х3%х3=698,13).

В зазначеній частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено початок перебігу строку позовної давності є безпідставними і такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача положень ст. 261 ЦК України.

Розмір заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту і відсотками визначений судовим рішенням від 17.12.2013р., щодо комісії - додатковим рішенням від 27.12.2013р., отже Банк у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України має право на отримання відповідних платежів з дати ухвалення судового рішення в межах строку позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи Банку у стягненні на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в межах строку позовної давності на суму заборгованості за процентами і за комісією, а також інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за плату за обслуговування кредиту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такі нарахування вчинені Банком неправомірно.

Умовами кредитного договору передбачено, що сплата процентів і комісії за обслуговування кредиту входять до основного зобов'язання.

Судовим рішенням від 17 грудня 2013 року з позичальника на користь Банку стягнуто 313,23 долари США заборгованості за процентами і додатковим рішенням від 27 грудня 2013 року з позичальника на користь Банку стягнуто 1 311,33 грн. - комісії за обслуговування кредиту.

Отже, за положенням ч.2 ст.625 ЦК України Банк має право на отримання 3% річних від 313, 23 доларів США - визначеної судовим рішенням суми боргу за процентами за період з 17 грудня 2013 року і до 15 грудня 2016 року, а саме на 28,20 доларів США, що за курсом НБУ на день пред'явлення позову становило 741, 66 грн., а також 3% річних і інфляційних втрат від суми комісії за період з 27 грудня 2013 року (дати ухвалення додаткового рішення) до 15 грудня 2016 року, що становить 117,01 грн. і 1 327, 18 грн. відповідно.

Три відсотки річних розраховуються за формулою - сума боргу х 3/ 100% /365 х кількість днів прострочення.

Індекс інфляції розраховується за формулою - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Збитки від інфляції = сума боргу ? Індекс інфляції / 100% - сума боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування 3% річних і інфляційних втрат повинно здійснюватися з 18.06.2013 р. - дати пред'явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, є неспроможними. Остаточний розмір заборгованості позичальника визначений судовим рішенням від 17.12.2013р. і додатковим рішенням від 27.12.2013р., отже і обов'язок виконати судове рішення виник у відповідачки із зазначених дат.

За вказаних обставин оскаржувані рішення на підставі ст.376 ЦПК України в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на відсотки і комісію, а також про розподіл судових витрат підлягають скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно частці задоволених позовних вимог на загальну суму 770, 70 грн.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.2, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року і додаткове рішення від 30 серпня 2018 року в цій справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на відсотки і комісію, а також про розподіл судових витрат скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Родовід Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід-Банк» (, місце знаходження: 04136, м. Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3) суму трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 17.12.2013р.по 15.12.2016р., що становить 28,20 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату пред'явлення позову становило 741,66 грн. (сімсот сорок одна гривня 66 коп.); суму трьох процентів річних від простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту за період з 27.12.2013р.по 15.12.2016р. у розмірі 117, 01 грн. (сто сімнадцять гривень 01 коп.; суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту за період з 27.12.2013р. по 15.12.2016р. у розмірі 1 327, 18 грн. (одна тисяча триста двадцять сім гривень 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід-Банк» (, місце знаходження: 04136, м. Київ, вул.Північно-Сирецька,1-3) 770,70 грн. (сімсот сімдесят гривень 70 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: