Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/394/19
Провадження № 2-з/376/39/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р.

Суддя Сквирського районного суду Київської області Віговський С.І., розглянувши заяву представника позивача адвокакта Гаєвського Олексія Миколайовича про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Сквирського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд, у зв`язку із невиконанням договору позики від 17 грудня 2008 року за № 1-17/12 стягнути: з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 23 300 000 (двадцять три мільйони триста тисяч) грн. 00 коп.; солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп.; з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

11 березня 2019 року представником позивача до суду подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві власності - ОСОБА_2 , а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 131,7 кв.м., житловою площею 118,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24), згідно інформаційної довідки 158201947 від 22.02.2019;

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 130,5 кв.м., житловою площею 93,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24), згідно інформаційної довідки 158202146 від 22.02.2019;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), згідно інформаційної довідки 157500171 від 25.02.2019.

Заява обґрунтована тим, що зважаючи на значний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем, а також довготривале ухилення від добровільного погашення заборгованості, можливості боржника розпорядитися належним майном, щоб у разі задоволення позову утруднилося або стало неможливим виконання рішення суду у даній справі, у представника позивача виникла необхідність подання заяви про забезпечення позову для унеможливлення у будь-який момент та у будь-який спосіб розпорядитись предметом забезпечення шляхом його відчуження, що, на думку представника позивача, значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року заяву представника позивача адвоката Гаєвського Олексія Миколайовича про забезпечення позову задоволено, забезпечено позов у цивільній справі № 376/394/19 шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать на праві власності - ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Хілінський Анатолій Олександрович подав апеляційну скаргу на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року та просив її скасувати.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу про забезпечення позову скасовано, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи вважає за необхідне заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, зважаючи на наступне.

Так, в своїй заяві про забезпечення позову представник позивача запропонував суду не застосовувати зустрічне забезпечення в даному випадку на тій підставі, що позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання на території України та майно на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Питання зустрічного забезпечення (навіть тоді, коли заявник заперечує проти такого забезпечення) мають бути з`ясовані і саме суд має прийти до висновку щодо наявності або відсутності підстав для зустрічного забезпечення.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як вже зазначалося вище, в заяві про забезпечення позову представник позивача запропонував суду не застосовувати зустрічне забезпечення на тій підставі, що позивач має зареєстроване в установленому порядку місце проживання в Україні та майно, достатнє для покриття можливих збитків, завданих забезпеченням позову. В той же час жодного належного та допустимого доказу на підтвердження такої своєї позиції представник позивача не представив, відтак такі доводи залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті судом без відповідних доказів.

Окрім наведеного, суд звертає увагу на те, що представником позивача не визначено співмірність накладеного арешту з позовними вимогами, матеріалі справи не містять жодного доказу щодо вартості такого майна. За таких умов застосування заходів забезпечення позову в наведеному варіанті фактично ґрунтується на припущеннях, що безумовно порушує принцип визначеності судового рішення та не дає можливості оцінити співмірність можливого застосування обмежень обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149 - 154 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача адвоката Гаєвського Олексія Миколайовича про забезпечення позову, - залишити без задоволення.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі для відома.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С. І. Віговський