ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2638/18

Номер провадження 22-ц/816/63/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2018 року в складі судді Грищенко О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 10 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що з 2002 року до 18 квітня 2018 року перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». На час звільнення з ним не проведений розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 167006 грн. 61 коп., тому просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості із заробітної плати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 167006 грн. 61 коп., без подальшого відрахування з цієї суми ПДФО та військового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір в розмірі 1607 грн. 07 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви не є доказом відповідно до норм ЦПК України, оскільки належним чином не завірена та не підтверджує наявність заборгованості товариства перед позивачем на день ухвалення судового рішення. Отже, розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100 = 176200 грн.), справа визнана апеляційним судом малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» з 18 грудня 2002 року по 18 квітня 2018 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-8).

Згідно роздруківки розрахункового листа заборгованість підприємства перед позивачем складає 167006 грн. 61 коп. (а.с. 9).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що оскільки відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання всіх сум, що належали йому при звільненні, тому місцевий суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати в сумі 167006 грн. 61 коп.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, на день звернення позивача до суду з позовом, Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у строки, встановлені законом, не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 167006 грн. 61 коп., тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана заборгованість із заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», будучи ознайомленим зі змістом заявлених позивачем вимог, не надало суду належних та допустимих доказів на спростування заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 Також відповідачем не спростовано розмір присудженої оскаржуваним судовим рішення до стягнення заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 07 червня 2018 року протокольною ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було задоволено клопотання позивача та направлено запит відповідачу про витребування довідки про розмір заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1 та надано термін для виконання запиту. В судовому засіданні 07 серпня 2018 року протокольною ухвалою суду повторно витребувано з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1, а також судом повідомлено про відповідальність за ненадання відповіді на запит суду, яка передбачена в законодавстві України. Вказаний запит надіслано відповідачу для виконання, отриманий ним 09 серпня 2018 року (а.с. 29), проте довідку суду надано не було. А тому судом першої інстанції вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем в установленому законом порядку не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідив всі докази, які підтверджували позицію позивача та входили до предмета доказування, надав їм належну оцінку, застосував положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи, що дану справу колегія суддів визначає як малозначну (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 7, 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина