Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 369/7054/17-ц

провадження № 61-11789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: державне підприємство «Київське лісове господарство», ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, та касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на постанову апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Коцюрби О. П., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просив:

- визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3304 від 16 липня 2010 року «Про передачу у власність чотирьом громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» в частині передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 1,3300 га для ведення особистого селянського господарства;

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_4: серії НОМЕР_2 на земельну ділянкуплощею 0,4000 га, кадастровийномер НОМЕР_1;серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,3600 га, кадастровийномер НОМЕР_4;серії НОМЕР_5 на земельну ділянкуплощею 0,0400 га, кадастровийномер НОМЕР_6;

- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_4земельні ділянки площею 0,4000 га, кадастровийномер НОМЕР_1;площею 0,3600 га, кадастровийномер НОМЕР_4;площею 0,0400 га, кадастровийномер НОМЕР_6; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянкуплощею 0,1766 га, кадастровийномер НОМЕР_7; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянкуплощею 0,1767 га, кадастровийномер НОМЕР_8; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів Україниз чужого незаконного володіння ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1767 га, кадастровий номер НОМЕР_9.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації "Про передачу у власність чотирьом громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області" від 16 липня 2010 року № 3304 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,7500 га, в тому числі відведення ОСОБА_8 земельної ділянки площею 1,3300 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району.

Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі на підставі вищевказаного розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації 03 жовтня 2010 року видано ОСОБА_8 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_11 площею 1,3300 га, кадастровий номер НОМЕР_10.

В подальшому ОСОБА_8 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_4, на підставі заяви якого проведено розподіл земельної ділянки площею 1,3300 га, кадастровийномер НОМЕР_10,на п'ять окремих ділянок. В подальшому ОСОБА_4 отримавдержавні акти на виділені земельні ділянки, а саме: площею 0,4000 га,кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,1766 га, кадастровийномер НОМЕР_7; площею 0,1767 га, кадастровийномер НОМЕР_9; площею 0,1767 га, кадастровийномер НОМЕР_8; площею 0,4000 га, кадастровийномер НОМЕР_12.

Напідставі заяви ОСОБА_4 проведено подальший розподіл земельної ділянки площею 0,4000 га, кадастровийномер НОМЕР_12,на дві окремі земельні ділянки: площею 0,3600 га з кадастровим номером НОМЕР_4; площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_6.

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 14 липня 2015 року ОСОБА_4 відчужив: земельну ділянку площею 0,1766 га для ведення особистого селянського господарства на користь ОСОБА_5; земельну ділянку площею 0,1767 га для ведення особистого селянського господарства на користь ОСОБА_7; земельну ділянку площею 0,1767 га для ведення особистого селянського господарства на користь ОСОБА_6

Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації в частині передачі у власність ОСОБА_8земельної ділянки площею 1,3300 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прийнято поза межами компетенції, у зв'язку з чим видача в подальшому державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам для ведення особистого селянського господарства відбулась з порушенням вимог земельного та лісового господарства.

Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни їх цільового призначення.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею власника та користувача в порядку безоплатної передачі відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь держави на підставі статтей 387, 388, 396 ЦК України

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що першим заступником прокурора Київської області не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Не погодившись із вказаним рішенням, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, оскільки розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 3304 від 16 липня 2010 року суперечить вимогам закону та порушує права держави, оспорені державні акти на право власності на земельні ділянки видані із порушенням положень ЗК України та ЛК України, тому відповідачі неправомірно набули право власності на спірні земельні ділянки. Однак прокурором було пропущено позовну давність, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року скасувати та закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 16 липня 2010 року № 3304 щодо передачі у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 1, 3300 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та в частині позовних вимог про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок, які розташовані в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

В іншій частині позовних вимог просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про належність спірних земельних ділянок до земель лісового фонду є таким, що не ґрунтується на належних доказах. Судом не враховано відсутність визначених і встановлених в натурі меж лісових господарств.

Прокурор вже звертався до суду з аналогічним позовом в інтересах держави в особі обласного лісового господарства та мисливського господарства, а також державного підприємства «Київське лісове господарство». Подання даного позову в інтересах Кабінету Міністрів України не впливає на визначення правосуб'єктності особи, в інтересах якої заявлено позов, оскільки і Кабінет Міністрів України, і обласне лісове господарство здійснюють функцію представництва, не замінюючи носія суб'єктивного права - державу. Тому апеляційний суд повинен був закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

У березі 2018 року перший заступник прокурора Київської області подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що пов'язуючи початок відліку позовної давності для Кабінету Міністрів України з моментом поінформованості про факт відведення спірної земельної ділянки утворених ним органів державної влади, які надавали погодження на передачу у власність спірної земельної ділянки, судом не враховано, що Кабінет Міністрів України є самостійним суб'єктом цивільних правовідносин та наділений власною правосуб'єктністю.

Ототожнення обізнаності будь-якого державного органу про факт відведення спірної земельної ділянки з обізнаністю Кабінету Міністрів України, як вищого органу у системі виконавчої влади, є припущенням.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 подав відзив на касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, в якому просив залишити її без задоволення.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 16 липня 2010 року №3304 «Про передачу у власність земельної ділянки чотирьом громадянам України для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чотирьом громадянам та передано у власність земельні ділянки загальною площею 4,7 га, в тому числі передано ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1,3300 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району.

Відповідно до статтей 27, 31 ЛК України до повноважень державної адміністрації віднесено передачу у власність для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, площею до 1 га, а до повноважень Кабінету Міністрів України - більше як 1 гектар.

Оскільки розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації у власність передано земельну ділянку площею, яка значно перевищила 1 га, оскаржене розпорядження винесене з перевищенням встановлених законодавством повноважень.

Окрім цього, передана у власність ОСОБА_8 земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, розташована на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 2 виділу 6, і представляє собою єдиний лісовий масив.

При цьому, будь-якого погодження на вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки державне підприємство «Київський лісгосп» не надавало.

При відмові у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими. Однак прокурором було пропущено позовну давність, оскільки державі в особі Кабінету Міністрів України та утворених ним органів, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України (Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель і її територіальними органами), було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення порушення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком судів з таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс15 зроблено висновок, що на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 зроблено висновок, що у разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц.

Представником відповіда ОСОБА_4 - ОСОБА_9 21 вересня 2017 року подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Встановивши, що позивач, звернувшись із позовом 04 липня 2017 року, пропустив позовну давність, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову з вказаної підстави.

Аргументи касаційних скарг колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників із висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, та касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, та касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат