Справа № 473/4704/18
РІШЕННЯ

іменем України

"03" квітня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Фінько О.П.

За участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування майнової шкоди

встановив

27.11.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у розмірі 85 631,41 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 17 серпня 2016 року о 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_3 в порушення п.п.2.3 б, 10.1, 12.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом - автомобілем "М-412, в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Болгарській, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу DAF 95 XF 430 під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб DAF 95 XF 430, номерний знак НОМЕР_1 знаходиться у власності ОСОБА_5. Відповідно до експертного висновку № 838 від 21 жовтня 2016 року сума майнової шкоди, завданої позивачу-власнику транспортного засобу складає 85631,41 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 17.12.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 01.02.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача також в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове не з'явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги, враховуючи майновий стан відповідача, а також стан його здоров'я та наявність інвалідності.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення №473/893/17, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких причин.

Зокрема, судом встановлено, що 17 серпня 2016 року о 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_3 в порушення п.п.2.3 б, 10.1, 12.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Болгарській, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу DAF 95 XF 430 під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб DAF 95 XF 430, номерний знак НОМЕР_1 знаходиться у власності ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6).

Відповідно до експертного висновку № 838 від 21 жовтня 2016 року сума майнової шкоди, завданої позивачу-власнику транспортного засобу складає 85631,41 грн..

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди " питання про відповідальність за шкоду, заподіяну джерелами підвищеної небезпеки кожного із володільців перед іншими вирішується за правилами ст. 1166 ЦК України, якою встановлені підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних зобов'язань. Особливості відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, встановлені ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, за положеннями ч.2 ст. 1187 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, вважається особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Що також, узгоджується з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", де зазначено, що "під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Так, як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб " М-412", реєстраційний номер НОМЕР_3, за участю якого була скоєна дорожньо-транспортна пригода під керуванням відповідача ОСОБА_3, належить на праві власності останньому.

Відносно вказаної особи інспектором Вознесенського ВП ГУНП 21.03.2017 року був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, та постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.04.2017 року відповідач був визнаний винним у скоєнні даного правопорушення, провадження по адміністративній справі закрито на ч.2 ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Разом з тим, постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінченням строків накладення адміністравтиного стягнення не є доказом відсутності вини ОСОБА_3 у даній ДТП, а повинна оцінюватись судом у порядку, передбаченому ЦПК України наряду з іншими доказами.

Так, як вбачається з висновку автотоварознавчого дослідження за № 838 від 21 жовтня 2016 року, матеріальна шкода, завдана позивачу ОСОБА_2 пошкодженням належного їй транспортного засобу DAF 95 XF 430 внаслідок дорожньо -транспортної пригоди становить 85 631 грн. 41 коп.

Вказаний висновок експерта не викликає у суду сумніву в його достовірності, відповідачем не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду N6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Роз'ясненнями п. 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", що вище вказані правила можливості розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.

Вивчивши заперечення представника відповідача та надані докази, суд дійшов висновку про те, що підлягає задоволенню клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, оскільки, останнім було доведено саме винятковості обставин задоволення такого. А саме відповідач є інвалідом 3 групи, не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 грн., проживає разом з батьками, з яких мати не працює, а батько є інвалідом 2 групи.

Враховуючи викладене, досліджені докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 60 000 грн. понесених позивачем ОСОБА_2 на відновлюючий ремонт належного автомобіля, який отримав такі через порушення Правил дорожнього руху України саме відповідачем по справі.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, ЦПК України, суд

ухвалив

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування майнової шкоди 60 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_2 в сумі 857 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_7, виданий Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5) ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_8 виданий Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області, адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2.

Суддя М.М. Ротар