ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Харків

Справа № 2-5627/10

Провадження № 22-ц/818/2041/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року, постановлену суддею Сенаторовим В.М.,-

за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про поновлення пропущеного строку для подання виконавчого листа про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також просила встановити та внести у виконавчий лист дату народження та ідентифікаційний код ОСОБА_2

В обґрунтування заяви посилалася на те, що на підставі рішення суду від 20 грудня 2010 року їй було видано виконавчий лист, боржник ухиляється від добровільного виконання покладених на нього зобов'язань. Як підставу пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа вказувала те, що відповідач ОСОБА_2 обіцяв віддати всю суму за виконавчим листом одразу. Крім того, з 2006 року по теперішній час вона має 3 групу інвалідності та проходить лікування. Також зазначає на недоліки виконавчого листа.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року у задоволенні ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд не вбачає підстав визнати поважними вказані заявником причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів на підтвердження унеможливлення або ускладнення можливості вчинення дій у визначений законом строк не надано, як і не доведено, що зазначені обставини виникли об'єктивно, а тому підстави до задоволення заяви відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк для подання виконавчого листа про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Апеляційна скарга мотивована тими ж обставинами, що і заява про поновлення строку, а також містить посилання на ст.6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та Конституцію України. Вважає, що нормою ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлене часове обмеження, вихід за межі якого має наслідком позбавлення особи можливості примусового виконання рішення суду, що автоматично свідчить про позбавлення права особи на суд, оскільки виконання судового рішення є його завершальною складовою частиною. Зазначає, що пропуск строку на пред'явлення виконавчого документа ніяким чином не має наслідком припинення зобов'язання боржника, виконання якого залишається обов'язковим для нього. Стверджує, що правильним є поновлення строку незалежно від причин його пропуску, оскільки таким чином буде дотримано не лише положення Основного Закону України та Конвенції, а і принципів верховенства права та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2007 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і за цим законом призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі п.б ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання і стягнуто з нього судові витрати (а.с.4-6).

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 3559,26 грн., моральної шкоди в розмірі 100000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 250 грн (а.с.1-3).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 3559,26 грн., понесені витрати на правову допомогу в сумі 250 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 20000 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 239 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.81).

На підставі вказаного рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 було видано виконавчий лист від 20 грудня 2010 року №2-5627/10/15 про відшкодування ОСОБА_2 матеріальної, моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, у якому визначено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 30 грудня 2011 року (а.с.91). Вказаний виконавчий лист позивач ОСОБА_1 отримала 04.02.2016 (а.с. 84).

Відповідно до статті 433 ЦПК України (в чинній редакції, яка кореспондується зі ст.371 ЦПК України в редакції 2004 року) стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Обов'язок звернутись із заявою до суду про видачу виконавчого листа та пред'явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази у зазначеній справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку, оскільки заявником не зазначено жодної поважної причини пропуску такого строку та не надано доказів поважності пропуску нею цього строку, а наведені стягувачем у заяві причини пропуску встановленого законом строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання не можуть вважатися поважними в розумінні вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що у стягувача були поважні причини пропуску строку не знайшли свого підтвердження та спростовані судом першої інстанції.

Посилання позивача на те, що вона очікувала виконання відповідачем свого зобов'язання з відшкодування шкоди у добровільному порядку та у повному обсязі не є поважною причиною пропуску строку, а свідчить про бездіяльність ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачу надавалась правова допомога адвокатом та представником за довіреністю, яка також була уповноважена, у тому числі, на подачу виконавчих документів до стягнення.

Щодо посилань позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона є особою з 3 групою інвалідності та проходить лікування, то з наданих нею копій довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №584721, довідки №1404 та виписки з медичної картки стаціонарного хворого №3125 не вбачається неможливість позивача пред'явити виконавчий лист до виконання у встановлені законом строки. Крім того, зазначені документи датовані 2017-2018 роками та не обґрунтовують пропуск строку у 2010-2011 роках.

Відносно посилань на невідповідність норми, що встановлює обмеження щодо строку пред'явлення виконавчого документа слід заначити, що вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим належить Конституційному Суду України. На даний час норми законодавства щодо встановлення такого строку не визнані неконституційними та є чинними, а тому підлягають (дотриманню) виконанню.

Доводи апеляційної скарги щодо обов"язковості виконання рішення суду, висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 29 березня 2019 року