ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3317/19 Справа № 208/5373/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 1-4/.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.10.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, чим порушив зазначені вище умови кредитного договору, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено /а.с. 40-41/.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, на користь позивача, Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (р/рах. № 3111 МФО 305299 ):

31407 (тридцять одна тисяча чотириста сім) гривень 42 копійки, - заборгованість за договором № б/н від 15.10.2009 року, яка складається з наступного:

-3687 (три тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 09 копійок - заборгованість за кредитом;

-23361 (двадцять три тисячі триста шістдесят одна) гривня 68 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) гривень 87 копійок - заборгованість за пенею та комісією;

- 500 (пятьсот) гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина)- відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг;

-1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) гривня 78 копійок - штраф (процентна складова).

-314 (триста чотирнадцять) гривень 07 копійок - судовий збір.

Всього до стягнення на загальну суму: 31721 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять одна) гривня 49 копійок.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення /а.с. 47-53/, яку було залишено без задоволення ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 жовтня 2018 року /а.с. 58-60/.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі /а.с. 63-71/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості висловити свою позицію по суті спору, ухваливши заочне рішення у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ "Приватбанк" вважає необхідним скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, а тому вказана заборгованість, з урахуванням положень ст. ст. 526, 625, 1054 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільного процесуального права заочне рішення апеляційного суду не відповідає.

Так, в контексті вищевказаних положень ст. 213 ЦПК України, згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання стосовно доведеності позову, зокрема, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і сторонами не заперечується, що 15 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, був укладений договір № б/н від 15 жовтня 2009 року, банк надав відповідачу кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 29 червня 2015 року, ОСОБА_1 має заборгованість - 31407,42 грн., яка складається з наступного: 3687 (три тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 09 копійок - заборгованість за кредитом; 23361 (двадцять три тисячі триста шістдесят одна) гривня 68 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) гривень 87 копійок - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 (п'ятсот) гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина); 1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) гривня 78 копійок - штраф (процентна складова).

За нормами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає клієнту Картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в Пам'ятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття рахунка, указаного в розділі "Відмітки банку" заяви.

Відповідно до пункту 9.12 цих же Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Зазначені положення Умов свідчать про те, що строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у Пам'ятці клієнта, та строком дії кредитної картки.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Банк не надав суду належних доказів того, що ОСОБА_1 було видано нову картку після спливу дії старої.

04 жовтня 2018 року відповідач подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила суд застосувати строк позовної давності /а.с. 47-53/, проте зазначене питання районним судом відповідно до ст.256 ЦК України, частин першої та п'ятої ст. 261 ЦК України, частини четвертої ст.267 ЦК України, - належним чином не вирішено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Встановлено, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за умовами вказаного договору ОСОБА_1 здійснила 11 червня 2012 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались, жодного платежу в рахунок погашення заборгованості на підтвердження факту визнання боргових зобов'язань перед позивачем вона не вчиняла.

В той же час, з позовом до суду банк звернувся лише в липні 2015 року, тобто поза межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не підлягають задоволенню, оскільки Банком не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності. Заяв про поновлення позовної давності позивачем до суду не подано. Також не надано жодних доказів на підтвердження факту існування між сторонами у справі договору про збільшення позовної давності позивачем суду не надано.

За наведених обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову АТ КБ "Приватбанк" у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом позовної давності про застосування якої відповідачем заявлено у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25 лютого 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (Код ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 528 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 61 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров