Ухвала

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 326/1693/17
провадження № 61-13103ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: старший державний виконавець Комунарського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльська Ольга Григорівна, Бердянський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення від сплати заборгованості з аліментів,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: старший державний виконавець Комунарського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльська О. Г., відділ Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у сумі 44 210,20 грн, нарахованих за період з 13 лютого 2012 року по 02 червня 2016 року, що були присуджені на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свій позов обґрунтовував тим, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 801/1783/2012 від 06 березня 2012 року стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 лютого 2012 року і до його повноліття. ОСОБА_3 03 квітня 2012 року був виданий виконавчий лист. ОСОБА_1 звернувся до Державної виконавчої служби в березні 2013 року, але йому відповіли, що стосовно ОСОБА_1 відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження.
До 10 листопада 2017 року стягувач ОСОБА_3 з заявою про примусове утримання аліментів на дитину не зверталася, отримувала соціальну допомогу на дитину в період з 01 квітня 2013 року по 30 вересня 2014 року; постійно отримувала подарунки та кошти від нього та його родини.
Під час ознайомлення 29 серпня 2017 року з виконавчим провадженням № 52385026 було з`ясовано, що 28 вересня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 801/1783/2012, виданому 25 серпня 2016 року, яка не була направлена ОСОБА_1 , тому у нього не було можливості оскаржити цю постанову. Дублікат виконавчого листа, виданий згідно ухвали суду по справі № 801/1783/2012, 6/310/126/16р, але про судове засідання 04 серпня 2016 року йому відомо не було, ухвалу суду він не отримав. В дублікаті виконавчого листа в порушення вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначено правильно місцезнаходження стягувача на день видачі виконавчого листа.

Під час ознайомлення 16 травня 2018 року з ВП № 52385026 було встановлено, що у ньому існує тільки одна заява від стягувача від 10 листопада 2017 року про перерахування стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на рахунок, який надала ОСОБА_3 , але в копіях, наданих державною виконавчою службою, з`явилася ще одна заява ОСОБА_3 з датою звернення 17 листопада 2016 року. Проте всі заяви датовані після видачі дублікату виконавчого листа.

Позивач не погоджується з рішенням старшого державного виконавця Комунарського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльської О. Г. щодо нарахування аліментів, починаючи з 13 грудня 2012 року, оскільки виконавче провадження було відкрито лише 28 вересня 2016 року, але помилки не виправлено до теперішнього часу. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 вересня 2016 року під розписку він не отримував, тому не мав можливості її оскаржити. Будь-яких інших документів з дня відкриття виконавчого провадження він теж не отримував.
Відповідач постійно, починаючи з січня 2012 року, мешкала в м. Запоріжжя, але жодних заяв про зміну стороною місця проживання чи перебування не надавала, як і не надала відомостей про зміну адреси з травня 2018 року. Він же, навпаки, місце проживання (перебування), окрім службових відряджень, місцезнаходження не змінював. Але документи виконавчого провадження не доводились до його відома, а старший державний виконавець Комунарського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльська О. Г. направила йому тільки постанову про передачу виконавчого провадження від 14 серпня 2017 року та постанову про арешт майна боржника.
На теперішній час у нього відбулися суттєві зміни матеріального стану, у зв`язку зі звільненням з військової частини НОМЕР_1 , він має проблеми зі здоров`ям після проходження служби в АТО. З 19 травня 2017 року він перебував на обліку як безробітний в Бердянському міському центрі зайнятості, а з 19 травня 2018 року його було знято з обліку. Таким чином, місце його проживання та роботи було відоме, він не ухилявся від сплати аліментів, але до винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 серпня 2016 року по виконавчому листу № 801/1783/2012 аліменти з нього не утримувалися.
26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Васильєвої Л. Ю., яку частково задоволено ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року. Зобов`язано Бердянський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій областіздійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 по дублікату виконавчого листа, виданого згідно ухвали суду № 801/1783/2012, 6/310/126/16 від 04 серпня 2016 року. Але до теперішнього часу Бердянський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перерахунок не зробив, на що він подав скаргу на дії старшого державного виконавця Бородіної Ю. О.
Вважає, що рішення суду про стягнення аліментів не виконувалось з вини ОСОБА_3 , яка самостійно отримала первісний виконавчий лист, але не надала його до військової частини НОМЕР_1 за місцем роботи боржника.
Заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року залишено без змін.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову, мотивувавши своє рішення тим, що позивачем не доведено що заборгованість з аліментів виникла внаслідок непред`явлення ОСОБА_3 без поважної причини вказаного виконавчого листа до виконання, доказів сплати аліментів у добровільному порядку суду не надано.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у липні 20 19 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року вищевказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 24 серпня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати докази на підтвердження повноважень Амельченка Д. Д.

У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: доручення про надання безоплатної вторинної допомоги від 21 грудня 2017 року № 812, довіреність від 21 грудня 2017 року № 935 та лист Бердянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12 серпня 2019 року.

Таким чином, недоліки касаційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 усунуто.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 44 210,20 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Предметом спору в цій справі є вимога про звільнення від сплати заборгованості з виплати аліментів. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за визначеним спором не відноситься до категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: старший державний виконавець Комунарського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльська Ольга Григорівна, Бердянський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення від сплати заборгованості з аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков