КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/1133/17-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року у справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акту на право приватної власності, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

11 квітня 2017 року керівник Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави,в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», звернувся до суду із названим позовом, де просив

визнати недійсним рішення Горностайпільської сільської ради від 19 березня 2010 року №398 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2 га,

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку,серії ЯЛ №345357 , виданий 24 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 24 грудня 2010 року за №36,

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави,в особі Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», спірну земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням п`ятнадцятої сесії п`ятого скликання Горностайпільської сільської ради від 06 грудня 2007 року №У-15/117 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських спору» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради.

Рішенням сорокової сесії п`ятого скликання Горностайпільської сільської ради від 19 березня 2010 року №398 «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_2 , та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,2 га.

На підставі вказаного рішення ради ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЛ №345357 на право власності на земельну ділянку,площею 0,2 га, кадастровий номер :01:001:0009 .

Ця земельна ділянка належать до земель лісогосподарського призначення і використовувалася Державним підприємством «Іванківське лісове господарство» для ведення лісового господарства та вибула з державної власності з порушенням законодавства, а саме статей 80, 84, 149, 155 Земельного кодексу України та статей 7, 8, 17, 28, 23, пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд був погоджений всіма установами, передбаченими законом, порушень законодавства при виготовленні такого проекту не встановлено, тому оспорюване рішення Горностайпільської сільської ради від 19 березня 2010 року №398 не може бути визнане незаконним та скасоване.

Позивачем не надано суду оригіналу планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а надані тільки копії планшетів, що зроблені з оригіналів.

Згідно з листом Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 07 червня 2017 року №303 картографічні матеріали лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років були виготовлені на основі погоджених меж з органами землевпорядкування картографічних матеріалів ( планшетів ) лісовпорядкування 1983 року. По Оранському та Обуховецькому лісництвах планшети з погодженими межами в об`єднанні відсутні.

Таким чином, документів, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», суду не надано.

Проект організації та розвитку лісового господарства, планшет лісовпорядкування не містять погоджень з органами землевпорядкування Іванківського району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому не взяті судом до уваги як доказ права постійного користування Державним підприємством «Іванківське лісове господарство» спірною земельною ділянкою.

Судом також не взято до уваги додаток до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 22 липня 2016 року № 472, а саме схему накладки фрагмента картографічної бази даних та план-схему, оскільки її виготовив представник Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» Федорій Т. М., який не є спеціалістом у вказаних питаннях.

На думку суду, з метою визначення накладення спірних земельних ділянок, необхідно було провести судову земельно-технічну експертизу, оскільки вирішення вказаного питання потребує спеціальних знань, проте клопотань про призначення вказаної експертизи сторони не заявляли.

Щодо долучення як доказів копій витягу з кримінального провадження №0000164, постанови про призначення земельно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження, то позивач не надав суду висновку вказаної земельно-технічної експертизи, тому врахувати вказані докази суд не має можливості.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням сорокової сесії п`ятого скликання Горностайпільської сільської ради від 19 березня 2010 року №У-40/398 «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_2 , та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,2 га ( а.с. 8 т. 1 ).

На підставі вказаного рішення ради ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЛ № 345357 на право власності на земельну ділянку,площею 0,2 га, кадастровий номер :01:001:0009 ( а.с. 9 т. 1 ).

Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування вбачається накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0009 на землі лісогосподарського призначення в межах 83 кварталу Оранського лісництва Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» ( а.с. 12, 13, 175, 177, 178 т. 1 ).

При цьому, згідно відповіді Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства №04-36/418 від 03 березня 2017 року, будь-яких дозволів на вилучення та зміну цільового призначення, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0009 ним не надавалося( а.с. 16 т. 1 ).

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу УІІІ «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.

Тобто, право користування спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Державного підприємства Іванківське лісове господарство», що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у справах № 6-224цс14 від 21 січня 2015 року та № 6-50цс15 від 01 липня 2015 року.

Таким чином, інформація, надана Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» щодо накладення спірної земельної ділянки на землі Оранського лісництва Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти ( а.с. 12, 13, 175, 177, 178 т. 1 ), є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Разом з тим, право користування, зокрема, спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», а саме: планшетом №14 лісовпорядкування 2014 року, планшетом №5 лісовпорядкування 2003 року ( а.с. 105, 106 т. 1 ).

Окрім цього, відповідно до довідки Управління держземагенства в Іванівському районі Київської області №02-26-034 від 27 лютого 2014 року земельні ділянки Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення ( а.с 139 т. 1 ).

Відповідно ж до положень ч. 5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення ( викупу ) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у п. 2 ст. 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, надані в постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 149 ЗК України до повноважень районних державних адміністрацій віднесено, у тому числі, вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство «Іванківський лісгосп», як землекористувач, погодження на вилучення спірних земельних ділянок для передачі їх у власність ОСОБА_1 не надавало.

Крім того, встановлено, що при передачі спірної земельної ділянки відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулась із порушенням вимог вищенаведених правових норм без отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача та без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання ( передачу ) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи викладене, передача у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2 га, з кадастровим номером :01:001:0009 відбулась з порушенням встановленого діючим законодавством порядку вилучення земельних ділянок та зміни цільового призначення земель, а відтак, вимоги позивача про визнання недійсним рішення Горностайпільської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою» від 19 березня 2010 року №398 в частині передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки та визнання недійсним виданих на підставі вищевказаного рішення державного акту серії ЯЛ №345357 є обґрунтованими.

Також, з точки зору другої інстанції, обґрунтованою є вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» спірної земельної ділянки відповідно до положень ст. 387 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 є незаконним набувачем, враховуючи вищевикладене, вказаної земельної ділянки.

Зазначене повністю узгоджується з викладеним висновком в п. 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №183/1617/16, де зазначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( стаття 387 ЦК України ).

При цьому слід також зазначити, що ОСОБА_1 в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу ( ст. 1 ЛК України ) природних ознак ( наявності лісової ( деревної ) рослинності ) спірної земельної ділянки знала або, проявивши розумну обачність, могла знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Також варто зауважити, що Стокгольмська Декларація, прийнята у 1972 році на Конференції Організації Об`єднаних Націй з навколишнього довкілля сформулювала принцип про те, що «Людина [ повинна мати ] має основне право на свободу, рівність і сприятливі умови життя в довкіллі, якість якого дозволяє вести гідне і процвітаюче життя, вона несе головну відповідальність за охорону і поліпшення довкілля на благо нинішнього і майбутніх поколінь». «Збереження і покращення якості оточуючого людину середовища є важливою проблемою, яка впливає на добробут народів та економічний розвиток усіх держав світу; це вираз волі народів усього світу і обов`язок урядів усіх держав».

Орхуська Конвенція про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, була погоджена Європейською економічною комісією ООН у 1998 році. Конвенція ратифікована у 40 країнах та Євросоюзом. Цей міжнародний договір визнає право «кожної людини нинішнього та прийдешніх поколінь на життя в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту».

Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( 1950 ) не містить екологічних прав. Але рішення Європейського суду формують судову практику, відповідно до якої визнається, що забруднення навколишнього середовища є причиною порушення основних прав громадян, як право на життя, на повагу до приватного та сімейного життя.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 листопада 2007 року у справі «Хаммер проти Бельгії» суд вирішив, що не зважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.

Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне відчуження земель лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

За таких обставин у справі, яка переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення позивача до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15.

Таким чином, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 387 ЦК України, ст.ст. 3, 20, 21, 57, 116, 118, 122, 149, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 5, 19, 57 ЛК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову в задоволення заявлених позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, за вказаних судом другої інстанції обставин, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог за їх обґрунтованістю у відповідності до ст.ст. 374, 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права.

Доводи відзиву Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» на апеляційну скаргу ( а.с. 94-95 т. 1 ), зокрема, про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні підприємства в 83 кварталі Оранського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, Державне підприємство «Іванківське лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення земельних ділянок лісового фонду, зміну цільового призначення земель не надавало, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи та є належною правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області на користь Броварської місцевої прокуратури судовий збір в розмірі 1 600 ( 1 600 х 1 ) грн., а на користь Прокуратури Київської області - 2 400 ( 1 600 х 150 : 100 ) грн. на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України.

Також, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь Броварської місцевої прокуратури судовий збір в розмірі 4 541,80 ( 196 120 х 1,5 : 100 + 1 600 х 1 ) грн., а на користь Прокуратури Київської області - 6 812,70 ((196 120 х 1,5 : 100 + 1 600 х 1 ) х 150 : 100 ) грн. на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року у справі за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», до Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акту на право приватної власності, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати недійсним рішення Горностайпільської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою» від 19 березня 2010 року №398 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2 га.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №345357 , виданий 24 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 24 грудня 2010 року за №36.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави,в особі Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», спірну земельну ділянку.

Стягнути з Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області на користь Броварської місцевої прокуратури судовий збір в розмірі 1 600 грн., а на користь Прокуратури Київської області - 2 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Броварської місцевої прокуратури судовий збір в розмірі 4 541,80 грн., а на користь Прокуратури Київської області - 6 812,70 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко