справа №619/758/19
провадження №2/619/800/19
Рішення

іменем України

27 серпня 2019 року

м.Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №619/758/19,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна,

вимоги позивача: про визнання договору позики недійсним,скасування рішення про реєстрацію права власності,

представник позивача: ОСОБА_3

представники відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_7.

Стислий виклад позиції позивача за заперечень відповідачів.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір позики, укладений 01.11.2013 між нею та ОСОБА_2 ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28344619 від 19.02.2016 на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 посилаючись на те, що 01.11.2013 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якому вона отримала у позику 160000,00грн, що було еквівалентно 19500 доларам США. В забезпечення виконання зобов`язань між ними було укладено договір іпотеки, яким передано ѕ частини указаного вище житлового будинку. 25.04.2014 до договору позики внесені зміни, а саме, що нею ще отримано 390000,00грн, що було еквівалентно 32500,00 доларам США, у зв`язку з чим було внесено зміни і у договір іпотеки. 16.02.2016 приватним нотаріусом Вахрушевою О.О. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на даний житловий будинок. Позивач є інвалідом 3 групи зі слуху дитинства і може спілкуватися з іншими особами тільки за допомогою перекладача жестової мови, також не володіє українською мовою. Під час укладення договорів перекладач жестової мови присутній не був, зміст та умови вчинюваних правочинів їй роз`яснено не було, отже, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Крім того, позивач уклала договори перебуваючи у складних обставинах з метою погашення кредитних зобов`язань перед кількома кредитними установами, кошти в яких отримувалися для лікування. Про введення її в оману вона зрозуміла після реєстрації права власності за відповідачем та примусового її виселення з будинку. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди позивача. Відповідачі не надали позивачу звіт про вартість предмета іпотеки.

Представником відповідача ОСОБА_2 надано відзив, згідно змісту якого 01.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно укладено договір позики на суму 160000,00грн, що було еквівалентно 19500 доларів США та того ж дня укладено договір іпотеки на ѕ частини зазначеного вище житлового будинку. 25.04.2014 між ними укладено договір про внесення змін до договору позики та збільшено суму основного зобов`язання ще на 390000,00грн, що еквівалентно 32500,00 доларів США та того ж дня внесено зміни до договору іпотеки. У встановлений у договорі строк позивач ні борг ні штрафні санкції не повернула, у зв`язку з чим, було зареєстровано право власності на ѕ частини житлового будинку. При цьому, позивач зверталася до суду з позовом про визнання договорів іпотеки недійсними та скасування реєстрації посилаючись на ті ж самі докази, однак, рішенням від 20.02.2019 у позові відмовлено. Позивачем не наведено жодного доказу на підтвердження введення її в оману та заявлено позов з взаємовиключних підстав, а саме: внаслідок помилки, під впливом обману та у зв`язку з тяжкими обставинами. Крім того, сплив строк позовної давності звернення до суду, що є підставою відмови у позові (а.с.91-96).

Приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що жодних підстав для відмови у державній реєстрації права власності за відповідачем, у неї, як державного реєстратора не було. Позивачем не зазначено жодного факту щодо незаконної реєстрації, на яку посилається позивач, а саме щодо повного повернення боргу відповідачу станом на 16.02.2016, у зв`язку з чим неможливо було здійснити дії щодо реєстрації права власності відповідно до п.13 договору іпотеки. На виконання вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» їй надавалася оцінка та оглядалася, однак вона її повернула, бо вона необхідна лише іпотекодержателю та іпотекодавцю. Вимога, яка була направлена за заявою ОСОБА_2 позивачу загальна заборгованість перед іпотекодержателем складала 58500,00 доларів США (а.с.115-122).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 22.04.2019 позовну заяву залишено без руху.

Згідно ухвали судді від 15.05.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2019, яке відкладено на 08.07.2019 у зв`язку з неявкою позивача та представника.

Відповідно до ухвали суду від 08.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті на 27.08.2019.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, про обставини справи пояснив, як зазначено вище зазначивши, що відсутній звіт суб`єкта оціночної діяльності, у зв`язку з чим реєстрація проведена незаконно. За договором позики кошти Тереховою були отримані у меншій сумі, ніж зазначена у договорі та частково були повернуті.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, про обставини пояснили, як зазначено у відзиві на позов. Крім того, зазначили, що кошти за договором позики позивачем ОСОБА_2 повернуті не були у повному обсязі. Обставини, на які посилається позивач уже були предметом розгляду суду та викладені у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2019, яке набрало законної сили.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи належне повідомлення відповідача Вахрушевої О.О. та надання нею відзиву, суд вважає можливим розгляд справи без її участі.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що 01.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно умов якого остання прийняла у власність від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 160000,00грн, що еквівалентно 19500,00 доларів США, які зобов`язалася повернути не пізніше 01.11.2014 (а.с.32).

25.04.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору позики від 01.11.2013, згідно якому ОСОБА_1 прийняла у власність від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 390000,00грн, що еквівалентно 32500,00 доларів США (а.с.33).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 01.11.2013 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 01.11.2013 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою Ольгою Олександрівною, р.№1758, згідно умов якого Іпотекодавець передала в іпотеку Іпотекодержателю ѕ частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.101-103).

25.04.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 01.11.2013, згідно умов якого у зв`язку зі збільшенням суми основного зобов`язання та отриманням грошових коштів в сумі 390000,00грн, що еквівалентно 32500,00 доларів США, з метою забезпечення виконання даних зобов`язань ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_2 ѕ частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.104).

Як на підставу позовних вимог щодо визнання договору позики від 01.11.2013 недійсним позивач посилається на введення її в оману, що дана угода була укладені під дією тяжких обставин та враховуючи, що вона є інвалідом третьої групи по слуху і може спілкуватися лише за допомогою перекладача жестової мови, якого під час укладання угоди не було, тому її волевиявлення не було вільним.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є:

а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин;

б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року за наслідкам розгляду цивільної справи № 507/1084/17.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження обставин щодо тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин, суду не надано.

Крім того, частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Також, суд зазначає, що і на підтвердження обставини щодо введення позивача в оману, будь-яких належних та допустимих доказів суду не надано.

Крім того, згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, 20 лютого 2019 року Дергачівським районним судом Харківської області по справі №619/2829/18 ухвалено рішення, яке набрало законної сили, зі змісту якого вбачається, що обставинам ніби-то не володіння позивачем українською мовою станом на 01.11.2013 та відсутність перекладача жестової мови під час укладання угоди того ж дня, що є підставою для визнання угоди недійсною, надана оцінка.

Будь-яких нових доказів на підтвердження вищезазначених обставин, ніж ті, які були предметом розгляду цивільної справи №619/2829/19, а саме: архівна довідка КЗ «Харківська спеціальна ЗОШІ» від 11.09.2018 за №9, довідка УТОГ від 11.09.2018 №01-21/257, позивачем суду не надано.

До того ж, у п.8 та п.11 оспорюваного договору позики від 01.11.2013 зазначено, що текст договору зачитаний сторонами уголос українською мовою та сторони підтверджують, що вони володіють українською мовою. Сторони, діючи свідомо і добровільно, на власний розсуд, без збігу тяжких обставин, а саме: такий майновий або особистий стан сторін договору чи їх близьких родичів (крайня нужденність, хвороба та ін..), які примусили укласти договір на вкрай невигідних для них умовах, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених вище, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених вище, діючи без впливу обману, уклали даний договір.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності суд зазначає наступне.

Так, позивачем не надано докази на підтвердження обставини щодо наявності рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 №28344619 від 19.02.2016, однак, дана обставина визнана сторонами, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Як на підставу цієї частини позовних вимог позивач посилається, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди позивача та за відсутності оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно умови п.п. «а» п.13 Договору іпотеки від 01.11.2013 у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за договором у встановлений строк, таку вимогу Іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Цим застереженням сторони домовились визначити набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем. Підписанням договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення Іпотекодержателя набути предмет у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності (а.с.102).

Відповідно до п.57 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наданих ПН ХМНО Вахрушевою О.О. документів вбачається, що 24.09.2014, на ім`я ОСОБА_1 ПН ХМНО Вахрушевою О.О. направлено письмову вимогу про усунення порушень, надісланої ОСОБА_2 іпотекодавцеві (а.с.123) за вих. №02-24/273, яка була повернута нотаріусу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.124).

13.11.2014 на ім`я ОСОБА_1 ПН ХМНО Вахрушевою О.О. направлено письмову вимогу про усунення порушень, надісланої ОСОБА_2 іпотекодавцеві (а.с.126), яка була отримана адресатом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.127).

Таким чином, вимоги п.57 зазначеної вище Постанови КМУ виконані нотаріусом у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Оскільки оспорюване рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28344619 від 19.02.2016 надано не було, суд позбавлений можливості надати оцінку обставині наявності або відсутності оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у позові відмовляється, судовий збір з відповідачів не стягується.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідачі:

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева

Ольга Олександрівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4

Повне рішення суду складено 02.09.2019.

Суддя І. М. Нечипоренко