Справа № 309/1859/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Куштан Б.П.,

секретаря: Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Хустського районного суду від 22 серпня 2017 року у справі №309/1859/15-ц (Головуючий: Кемінь В.Д.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору від 31 серпня 2007 року №014/4047/82/34514 укладений між сторонами, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 50 000 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №014/4047/82/34514 предметом якої є нежитлова будівля № НОМЕР_1 , загальною площею 215,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 району. Також, 31 серпня 2007 року було укладено договір поруки №014/4047/82/34514 між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для забезпечення позичальником своїх зобов`язань.

За умовами договору встановлено відсоткову ставку у розмірі 13,5% річних і термін дії сторонами визначено до 31.08.2017 року. Даний кредит надавався для задоволення споживчих потреб позичальника.

Під час укладення кредитного договору кредитного договору банк приховав від позивача інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення нею свідомого вибору схеми кредитування, а також вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Крім того, у кредитному договорі №014/4047/82/34514 від 31.08.2007 року відомості про те, що позичальник до укладення цього договору був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонується банком, в обсязі і порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами НБУ відсутні. Позивач була ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Інших видів документів, зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам`ятки позичальника позивачу не надавалося, що свідчить про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору не вчиняв. У змісті кредитного договору №014/4047/82/34514 від 31.08.2007 року відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: всупереч вимогам п.3.1 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та умовами кредитного договору, тощо; всупереч вимогам п.3.2 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір і, зокрема, графік платежів не містить відомостей у розмірі сум погашення основного боргу, вартості сплати всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом. Всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хустського районного суду від 22 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнаний недійсним кредитний договір №014/4047/82/34514 від 31.08.2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу на рішення, в якій просить його скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

При постановленні рішення, суд першої інстанції із посиланням на вимоги ст.ст.203, 215, 626-628, 1054, 1055 ЦК України, п.2 ч.1 ст.11, ч.5 ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», висновку експерта №1841 від 16.08.2016 року констатував, що аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Із даним висновком суду першої інстанції, судова колегія не може погодитися з наступних підстав.

Встановлено, що 31 серпня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/4047/82/34514 відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 50 000 доларів США із терміном дії договору до 31.08.2017 року та зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,5% річних для споживчих потреб.

Перед початком укладення та підписання кредитного договору позичальник звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту в якому власноручно зазначила відповідну суму кредиту 52 000 доларів США, яку має намір отримати та обрала дану валюту.

Згідно додатку до заяви-анкети позичальника від 11.07.2007 року ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила, що ознайомлена в письмовій формі з кредитними умовами: мета, для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих сум кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту. Зміст умов кредитування зрозумілий.

У відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення кредитного договору) у кредитному договорі зазначені сума кредиту, дата видачі кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом та інші умови, визначені законодавством.

Умовами кредитного договору передбачений обов`язок позичальника нотаріально посвідчити договір іпотеки та внести відомості про обтяження/іпотеку у відповідні державні реєстри за власний рахунок (п.3.5 кредитного договору) та здійснити страхування предмету іпотеки/застави, життя та/або страхування від нещасних випадків (п.3.7 кредитного договору), що належить до послуг третіх осіб.

Таким чином ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила, що була ознайомлена у письмовій формі з умовами кредитування, орієнтованою сукупною вартістю кредиту, а тому суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав вважати, що банком були порушені вимоги ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»та п.3.1 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168.

У відповідності із роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені у п.14 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при визнанні кредитного договору недійсним суди мають врахувати вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема, ЦК (215, 1048-1052, 1054, 1055) статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст.627 та відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.202 ЦК України - правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Таким чином, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а тому висновок суду, що спірний договір укладений на несправедливих умовах на думку судової колегії, є безпідставним.

Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатися правом визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте таким правом не скористалася.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1841 від 16.08.2016 року, судова колегія не може взяти до уваги, так як за законом та відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та процентів у валюті кредиту, обчислив реальну процентну ставку на свій розсуд, шляхом порівняння суми боргу зобов`язань на дату видачі за курсом, що діяв на дату видачі, зі сплаченими сумами, переведеними за курсом НБУ на дату сплати і така методика суперечить тому, що позичальник повинен здійснювати погашення кредиту та сплату процентів саме в валюті кредиту.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 22 серпня 2017 року скасувати

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой