ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/417/19
УХВАЛА

30 серпня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі суддів Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б, Новикова О.М. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

12 травня 2006 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 19 серпня 2019 року оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, вказуючи про те, що про існування оскаржуваного рішення вона не знала та ознайомилась з його текстом лише 15 серпня 2019 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про те, що вона не може бути прийнята до розгляду апеляційною інстанцією та підлягає залишенню без руху, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 357 ЦПК України.

В редакції дії ЦПК України станом на момент ухвалення рішення, процедура оскарження складалася із необхідності подачі заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час ухвалення рішення) заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подана до суду 19 серпня 2019 року, тобто після вступу в силу ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України, який вступив у силу з 15 грудня 2017 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

П. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України передбачає, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо на рішення суду апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, визнані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали, особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду ухвалено 12 травня 2006 року, ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи, що підтверджується протоколом судового засідання.

Проте, апелянт є позивачем у справі, про що свідчить її підпис у позовній заяві, а отже була обізнаною про наявність в судовому провадженні даної цивільної справи.

Європейський Суд з прав людини, в п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що є недопустимим, коли в розумні інтервалу часу відповідач не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового рішення. У вказаному рішенні констатовано, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Таким чином, поновленням строку може бути порушений принцип правової визначеності, оскільки з часу набрання законної сили рішенням пройшло 13 років.

Згідно зі ст.ст. 129, 129-1 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Суд ухвалює своє рішення іменем України, судові рішення є обов`язковими до виконання.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України (ст. 9 Конституції України).

В статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами, (п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду: (рішення «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії») Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження. Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі проти України з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі.

Суд вказав, що визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави, (справа «Пономарьов проти України», п. п. 41-42).

Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України»).

У пункті 34 рішення від 10 травня 2012 року у справі «Безрукови проти Росії» Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження в проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип «res judicata», особливо коли національне законодавство не обмежує межі розгляду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків (п. 34, справа «Безрукови проти Росії»).

Українське законодавство не містить в цьому відношенні ніяких заборонних меж.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи «Салов проти України», п. 93 «Проценко проти України», п. 26). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії, п. 38).

Застосування ОСОБА_1 спроби оскарження остаточного та обов`язкового рішення суду з причин процесуального характеру без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип «res judicata» не можуть вважатися причинами фундаментального характеру.

З тексту поданої апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 намагається оспорити право одного із співпозивачів, при цьому підписавши подану позовну заяву, де серед інших позивачів була і вказана особа, ОСОБА_1 вважала, що зазначена особа має на відповідне право, що свідчить про намагання домогтися нового розгляду справи на шкоду іншій особі.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що після ухвалення рішення суду пройшло 13 років, що є значним проміжком часу, особа, що подає апеляційну скаргу, була обізнана про відповідне судове провадження, даних про непереборні обставини, які перешкоджали їй вжити заходів щодо обізнаності розгляду поданої нею позовної заяви не наведено, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції слід відмовити за його недоведеністю, та залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, надавши останній строк для подачі до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску, що зумовлені особливими і непереборними обставинами, як в своїх рішеннях констатував Європейський Суд.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2006 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності - залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків протягом десяти з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У випадку не усунення недоліків апелянту буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді