Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 173/1586/15-ц

провадження № 61-34135св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Варенко О. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 листопада 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік.

Позивач вказував, що у зв`язку з порушенням зобов`язання з повернення кредитних коштів банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 і рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з відповідача було стягнуто заборгованість у сумі 35 839,85 грн. Однак відповідач надалі не погашав заборгованість, тому за договором продовжували нараховуватись відсотки, у зв`язку з чим, станом на 30 червня 2015 року, заборгованість за ними становить 21 267,27 грн.

АТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2015 року, яка складається з:

відсотків за користування кредитом у сумі 21 267,27 грн;

штраф (фіксована частина) у сумі 500 грн;

штраф (процентна складова) у сумі 1 063,36 грн;

понесені судові витрати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що дійсно він отримував кредит у позивача. АТ КБ «ПриватБанк» раніше звертався із позовом про стягнення заборгованості і ці вимоги було задоволено. Окрім того ОСОБА_1 у період з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 08 лютого до 15 жовтня 2016 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, у зв`язку з чим, у відповідності до статті 14 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», за період його мобілізації не повинні були нараховуватися проценти за користування кредитом, пеня та штрафні санкції за невиконання зобов`язання, що банком враховано не було та він продовжував нараховувати заборгованість. ОСОБА_1 вказував, що відповідач за зустрічним позовом істотно порушив умови договору.

ОСОБА_1 просив розірвати кредитний договір від 01 листопада 2006 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у складі судді: Шевченко О. Ю., у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за процентами у сумі 21 267,27 грн нарахована за період з 01 серпня 2012 року до 30 червня 2015 року, тому строк, у межах якого банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права, а саме стягнення заборгованості за процентами, закінчився 01 серпня 2015 року, проте позивач звернувся до суду з позовом лише 08 серпня 2015 року. Оскільки у судовому засіданні відповідачем було зроблено заяву про застосування позовної давності, то суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для відмови у позові як до основної вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, так і щодо стягнення штрафу у зв`язку зі спливом позовної давності. При відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції вважав, що відповідачем не доведено істотне порушення позивачем умов договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та у частині розподілу судових витрат скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21 267,27 грн. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сплата відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, здійснюється до дня фактичного повернення кредиту і наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 839,85 грн не виконане, то суд апеляційної інстанції зробив висновок, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21267,27 грн, які є нарахованими відсотками.

Відмовляючи у стягненні штрафів апеляційний суд зазначив, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року з відповідача на користь банку було стягнуто, зокрема, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1 682 грн штрафу (процентна складова), тому повторне стягнення штрафів призведе до порушення статті 61 Конституції України.

Апеляційний суд вважав, що банк не пропустив позовну давність, оскільки договір було укладено 18 жовтня 2006 року на строк 12 місяців, тобто до 18 жовтня 2007 року. ОСОБА_1 періодично вносив відповідні платежі в порядку виконання умов вказаного договору, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. Крім того 21 серпня 2012 року банк звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, що призвело до переривання позовної давності. Оскільки у цій справі АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із позовом 11 серпня 2015 року, то позовна давність не пропущена.

Оскільки ОСОБА_1 виконував військовий обов`язок у період з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 08 лютого до 15 жовтня 2016 року, то відсутні підстави для відмови у задоволенні позовної вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором у сумі 21 267,27 грн, оскільки вказана заборгованість нарахована станом на 30 червня 2015 року, тобто до періоду мобілізації відповідача, його перебування в зоні АТО.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглядалося лише у частині вирішення первісного позову, у частині вирішення зустрічного позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду у частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором. При цьому посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував частину п`ятнадцяту статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зазначає, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором, а тому банк пропустив позовну давність.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що рішення апеляційного суду оскаржується тільки в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21 267,27 грн. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року задоволено. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року справу призначено досудового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, викладені у касаційній скарзі з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 18 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 700 грн з умовами сплати 36 % на рік.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року у цивільній справі № 1121/4320/12 з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, станом на 31 липня 2012 року, у сумі 35 839,85 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 9 996,03 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 23 660,97 грн, штраф - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 682,85 грн, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 358,40 грн.

Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року не оскаржувалось, набрало законної сили 26 жовтня 2012 року та до цього часу не виконане відповідачем, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 2/1121/1480/12 (1121/4320/12), копією постанови державного виконавця ДВС Світловодського МУЮ від 17 травня 2013 року про повернення банку без виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з відповідача, який було видано на виконання рішення у цивільній справі № 2/1121/1480/12 (1121/4320/12).

Апеляційний суд встановив, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 30 червня 2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 54 924,27 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 9 996,03 грн, заборгованості за відсотками - 44 928,24 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 830,63 грн, яка складається із нарахованих відсотків - 21 267,27 грн (різниці стягнутої заборгованості за відсотками рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року та нарахованої заборгованості за позовом, що розглядається), а також штрафів - 500 грн (фіксована частина) і 1 063,36 грн (процентна складова).

При частковому задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд апеляційної інстанції зробив висновок, що сплата відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, здійснюється до дня фактичного повернення кредиту і наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином у справі, що переглядається, після заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року у справі № 1121/4320/12 банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Встановивши, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором, суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про задоволення позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором, нарахованих після звернення до суду про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків за кредитним договором ухвалене без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором.

ОСОБА_1 було сплачений судовий збір за подання за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн, а тому з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21 267,27 грн скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21 267,27 грн відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2006 року, станом на 30 червня 2015 року, у розмірі 21 267,27 грн втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 292,32 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук