ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №591/291/17

Номер провадження 22-ц/816/4895/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 591/291/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року (суддя Грищенко О. В., дата складення повного тексту рішення 27 серпня 2019 року) про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернувся до ОСОБА_1 з позовом у якому просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 21.143,50 доларів США (еквівалент 542.330,78 гривень за курсом 25,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.11.2016 року) за тілом кредиту, яка виникла станом на 29 листопада 2016 року за Кредитним договором № SUH2GІ00000172 від 28 серпня 2007 року.

В обґрунтування заявлених вимог банк зазначив, що відповідачка своєчасно не надала грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року позов задоволено. З ОСОБА_1 на користь АК КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року № SUH2GІ00000172 в сумі 21.143,50 доларів США, що за курсом 25,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 листопада 2016 року складає 542.330,78 гривень; судові витрати в сумі 8.134,96 гривень, а також витрати на розміщення оголошення у пресі в сумі 630,00 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

За узагальненими доводами апеляційної скарги місцевий суд не взяв до уваги, що заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 26 червня 2016 року у цивільній справі № 591/2117/13 з відповідачки вже була стягнута заборгованість за кредитним договором, у тому числі і заборгованість за основною сумою боргу. Тому задоволення вимог банку в даній справі тягне за собою подвійне стягнення суми заборгованості, зокрема, ураховуючи і те, що було звернуто стягнення на предмет іпотеки, який було у подальшому реалізовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Апеляційний суд не може погодитися з правильністю такого висновку з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору від 28 серпня 2007 року № SUH2GІ00000172 (далі кредитний договір) ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 29.425,00 доларів США на наступні цілі: 22.000,00 доларів США на купівлю квартири, а також 7.425,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,00% у місяць (12,00 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, зі строком користування до 26 серпня 2037 року включно.

Відповідачка зобов`язувалася щомісячно (з 20 по 25 число кожного місяця) надавати грошові кошти (щомісячний платіж) сумою не менше 273,12 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість по кредиту, відсоткам, за користування кредитом, винагороди (а.с. 10 - 12, 99).

28 серпня 2007 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем і банком, як іпотекодержателем, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року, був укладений Договір іпотеки, із внесенням до нього 31 серпня 2007 року відповідних змін. Згідно з умовами цього договору в іпотеку передано належну відповідачці однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на придбання якої банком надавалися кредитні кошти у доларах США (а.с. 94-98).

Заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 26 червня 2013 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року в розмірі 49.981,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14 лютого 2013 року становило 399.350,26 гривень, було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 30,98 кв.м., житловою площею 13,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного житлового приміщення з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Також суд прийняв рішення про виселення ОСОБА_1 з цієї квартири (а.с. 74 76).

За Договором купівлі - продажу від 18 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» продало, а ТОВ «Естет Селлінг» за 241.892,00 гривень придбало предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на який відповідно до судового рішення від 26 червня 2013 року було звернуто стягнення у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору від 28 серпня 2007 року (а.с. 127 - 133).

Згідно з даними платіжних доручень від 26 травня 2016 року і 02 червня 2016 року і даними виписки по рахунку, виручені 18 квітня 2016 року від продажу належної ОСОБА_1 квартири грошові кошти у розмірі 241.892 гривень, що склало 9.617, 97 доларів, були зараховані банком на погашення заборгованості відповідачки за Кредитним договором. Зарахування здійснено наступним чином: 1432, 65 доларів США направлено на погашення тіла кредиту; 625,42 доларів і 7.559,90 доларів США на погашення пені ( а.с. 134-137)

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 29 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту (сума, яка фактично була отримана позичальником) за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року становила 21.143,50 доларів США, що за курсом 25,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 листопада 2016 року складало 542.330,78 гривень (а.с. 5 - 8).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу (ЦК) України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 26 червня 2013 року (справа № 591/2117/13-ц) задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року заборгованості у розмірі 49.981,26 доларів США. До зазначеної заборгованості, зокрема, включено: заборгованість за тілом кредиту - 22.431,06 доларів США (еквівалент 399.350,26 гривень за курсом 7,99 станом на 14 лютого 2013 року), заборгованість по процентам за користування кредитом -12.564,70 доларів США, заборгованість по нарахованій комісії 1.700,64 доларів США, пеня - 10.875,00 гривень, штрафи -31,29 та 2.378,57 доларів США відповідно (а.с. 74-77).

Отже, банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого з 12 березня 2013 року (дата подачі позову у справі № 591/2117/13-ц) було змінено строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором від 28 серпня 2007 року. Позивач отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків, однак вимоги банку, визнані судом у справі № 591/2117/13-ц станом на 14 лютого 2013 року, за рахунок предмету застави не були задоволені.

Договором купівлі-продажу від 18 квітня 2016 року, даними платіжних доручень від 26 травня 2016 року і 02 червня 2016 року і даними виписки по рахунку підтверджено, що в рахунок погашення заборгованості банк продав належну позиваці однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Кошти від реалізації квартири були направлені на погашення кредитної заборгованості. При цьому, на погашення тіла кредиту банк 02 червня 2016 року провів зарахування 1.432, 65 доларів США, а на погашення пені відповідно 8185,32 доларів США.

Отже, вимоги банку, що визнані судом у справі № 591/2117/13-ц станом на 13 лютого 2013 року, за рахунок предмету застави не були задоволені. Проте банк позбавлений права на нарахування процентів та пені за кредитним договором після закінчення строку кредитування, однак не позбавлений права на стягнення на свою користь сум, нарахованих станом на 12 березня 2013 року (дата закінчення строку кредитування яка співпадає з датою пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Заборгованість станом на 29 листопада 2016 року за тілом кредиту, яку позивач просив стягнути на свою користь, банк визначив у розмірі 21.143,50 доларів США, посилаючись на наданий суду розрахунок (а.с.5-9). Виключно даними цього розрахунку, з яким погодився суд першої інстанції, позивач обґрунтовував заявлений позов.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не довів обґрунтованість вимог пред`явленого позову стосовно визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту станом на 29 листопада 2016 року в сумі 21.143,50 доларів США. З наданого позивачем розрахунку слідує, що після 12 березня 2013 року банк продовжував нараховувати відповідачці заборгованість за тілом кредиту і процентами, а також заборгованість за комісіями і пенею. На погашення зазначеної заборгованості з пені, яку після 12 березня 2013 року банк взагалі не мав права нараховувати, 02 червня 2016 року позивачем було здійснено зарахування 625,42 та 7.559,90 доларів США. Розмір заборгованості за тілом кредиту після погашення за рахунок продажу предмета застави не співпадає з тим, який позивач вказав у позовній заяві. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити остаточний розмір такої заборгованості, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який первісні документи на підтвердження розрахунку боргу ОСОБА_1 суду не надав. Крім того, на обставини погашення частини кредитної заборгованості за рахунок продажу предмета застави, банк у позовній заяві взагалі не посилався.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).

Оскільки у справі встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши у березні 2013 року вимогу про стягнення кредитної заборгованості, про що свідчить рішення Зарічного районного суду міста Суми від 26 червня 2013 року (справа № 591/2117/13-ц), тому через недоведеність вимог щодо визначення розміру наявної станом на 29 листопада 2016 року заборгованості за тілом кредиту за Кредитним договором № SUH2GІ00000172 від 28 серпня 2007 року, заявлений ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Отже, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, оскаржуване відповідачкою рішення Зарічного районного суду мста Суми від 27 серпня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд справи у розмірі 12.202, 44 гривень.

Керуючись статтями 259, 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 27 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12202 (дванадцять тисяч двісті дві) гривні 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складене 28 грудня 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: Т.А. Левченко

О.І.Собина