Ухвала

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/6468/18

провадження № 61-14591ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є.В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого в шлюбі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 04 червня 2014 року до 26 серпня 2016 року сторони перебували у шлюбі.

Під час шлюбу ними було проінвестовано квартиру на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 23 грудня 2014 року № 37-2312/2014-1. Об`єктом інвестування було визначено квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що 17 липня 2017 року, після того, як вони з ОСОБА_2 повністю сплатили кошти за квартиру, відповідачу була видана довідка, яка підтверджувала право отримання у власність закріпленого за нею об`єкта інвестування.

Посилаючись на те, що спірна квартира є спільним сумісним майном сторін, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 67,8 кв. м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 67,8 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 643,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 46,4% квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 67,8 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 53,6% квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 67,8 кв. м.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у серпні 2019 року, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумніві щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що спірна квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності сторін, дійшли обґрунтованого висновку, що вона підлягає поділу.

Частково задовольняючи позов та визначаючи за ОСОБА_3 право власності на 46,4%, а за ОСОБА_2 - на 53,6% часток квартири, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірна квартира частково була придбана ОСОБА_2 за її особисті грошові кошти, отримані від продажу частки у спільному майні родини, за рахунок чого її частка у спірному майні збільшилася на вказану суму коштів, й складає 513 270,37 грн вартості квартири, що у відсотковому співвідношенні становить 53,6%, у зв`язку цим вартість частки позивача у спільному майні становить 444 867,62 грн, що відповідає 46,4%.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя частки майна є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним контрактом.

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільну сумісну власність подружжя, суд апеляційної інстанції правильно врахував, що частка в спірному майні має бути визначена відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, оскільки в придбання квартири вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти відповідача, то частка в цій квартирі відповідно до розміру внеску є її власністю.

Доводи касаційної скаргиОСОБА_2 про те, що грошові кошти, отримані від реалізації квартири у м. Кузнецовськ, незважаючи на її ј частку, були повністю проінвестовані у будівництво спірної квартири; про придбання спірної нерухомості за рахунок позичених їй у її матері коштів у сумі 45 000,00 грн, а також про незначні доходи ОСОБА_3 в період інвестування в будівництво житла не заслуговують на увагу, остільки спростовуються встановленими у справі обставинами.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів також не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, відсутні.

Крім того, суд взяв до уваги ціну позову, яка у цій справі становить не більше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2019 року.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого в шлюбі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко