ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 641/5726/17

провадження № 22-ц/818/4522/19

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року в складі судді Курганникової Ю.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення у житлове приміщення (квартиру).

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі №641/11759/15-ц від 12 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , разом з яким вони проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_4 .. Крім того, Комінтернівський районний суд міста Харкова у своєму рішенні у справі №641/11759/15-ц від 12 лютого 2016 року вказав, що після розірвання шлюбу малолітня дитина, а саме ОСОБА_5 , який є їх спільною дитиною з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі №641/5558/16-ц від 10 травня 2017 року було визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Після цього ОСОБА_2 замінив дверні замки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час він не дозволяє ОСОБА_1 проживати за адресою її реєстрації, не дозволяє забрати речі дитини, які необхідні їй у побуті та навчанні у школі.

В зв`язку із цим позивач просила вселити її у квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 січня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що його не було належним чином повідомлено про час та дату розгляду справи. Співвласниками квартири є він та його мати ОСОБА_4 , яка до участі у справі залучена не була, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заміна відповідачем замків у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає позивачці та її дитині проживати в ній, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судовий розглядом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі №641/11759/15-ц від 12 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, визначено місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова у справі №641/5558/16-ц від 10 травня 2017 року було визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного суду від 01 серпня 2019 року Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року скасовано. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_2 .

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про вселення її до квартири АДРЕСА_2 .

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Виходячи з норм процесуального права відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов`язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову.

При цьому, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_4 .. Факт належності майна на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 також було встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року, яке було враховано судом першої інстанції при ухвалені судового рішення.

Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положення статті 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність в особи реєстрації місця її проживання у певному житлі самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за такою особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Суд на зазначене вище уваги не звернув, не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 не сприяв учасника судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, не роз`яснив наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та, як наслідок, не вирішив питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 .

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Таким чином, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року не можна визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України - порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволені позову.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, які не містять у собі посилань на можливість залучення судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги осіб, які не були учасниками справи незважаючи на те, що суд прийняв рішення про їх права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки осіб - в якості відповідачів, третіх осіб, тощо.

Беручи до уваги те, що постановлене судове рішення скасовується лише з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційним судом не надається правова оцінка доказам та запереченням які надавалися сторонами на підтвердження чи спростування позову в ході розгляду справи.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд здійснює перерозподіл розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що у зв`язку з переглядом заочного рішення ОСОБА_2 сплачено 352, 40 грн., при зверненні до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 1152 грн 60 коп., в той час як підлягало сплаті 960 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1312 грн. 40 коп. ( 960 +352, 40).

Керуючись статями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1312 грн. 40 коп. у зв`язку з розглядом справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський