Справа № 347/1264/19
Провадження № 22-ц/4808/1095/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника апелянта Клим М.І., третьої особи Яремусь ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Косівської міської ради, Косовича Володимира ОСОБА_3 , третіх осіб на стороні відповідачів: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року, постановлену суддею Крилюк М.І.,

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року у відкритті провадження за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Косівської міської ради, Косовича ОСОБА_5 , третіх осіб на стороні відповідачів: Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка звернулася в суд із позовом до суб`єкта владних повноважень Косівської міської ради та до ОСОБА_6 , третіх осіб на стороні відповідачів: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку. Даний спір підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виник з публічно-правових відносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд незаконно відмовив їй у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства, так як неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення по справі при вирішенні порядку судочинства, і неправильно застосував норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що за обгрунтуванням її позовних вимог є спір про порушене майнове право: завершення реєстрації в державному реєстрі та реєстрі речового права власності та непорушного і безперешкодного володіння і розпорядження земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності ще з 1994 року згідно Державного акту. З метою здійснення державної реєстрації свого права власності на вказану земельну ділянку, присвоєння їй кадастрового номера та внесення запису про неї, як належної їй на праві власності, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно чинних на даний час вимог земельного законодавства, виготовила у проектній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). У зв`язку з відмовою суміжного землекористувача ОСОБА_6 підписати акт прийому-передачі межових знаків, наведене призвело до непідписання та незатвердження цього акту Косівським міським головою.

Зазначає, що правовідносини в даній справі виникли з підстав порушення її майнових прав, а не публічно-правових відносин.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення та /або неприйняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

27 червня 2019 року на розгляд Косівського районного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява ОСОБА_2 до Косівської міської ради, ОСОБА_6 , третіх осіб на стороні відповідачів: Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 Позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Косівської міської ради від 24 грудня 2018 року, яким не заперечено ОСОБА_6 у влаштуванні заїзної дороги з проспекту Шевченка м. Косів до власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 а. Зобов`язати Косівську міську раду на найближчій сесії розглянути та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, гсоподарських будівель і споруд площею 0,0588 га в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року у відкритті провадження за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Косівської міської ради, Косовича ОСОБА_5 , третіх осіб на стороні відповідачів: Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку відмовлено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги апеляційної скарги підтримала, третьої особи ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі щодо визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради від 24 грудня 2018 року, яким не заперечено ОСОБА_6 у влаштуванні заїзної дороги з проспекту Шевченка м. Косів до власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 а; зобов`язання Косівську міську раду на найближчій сесії розглянути та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, гсоподарських будівель і споруд площею 0,0588 га в АДРЕСА_3 . Косів АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками з огляду на наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Водночас є помилковим поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначальною рисою адміністративних правовідносин є власне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. До адміністративної юрисдикції відносяться ті справи, які виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення чи бездіяльності незаконними може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

У справі, яка розглядається, позивачка оскаржує рішення міської ради, яким не заперечено відповідачу у влаштуванні заїзної дороги та просить зобов`язати на сесії міської ради розглянути та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За позицією позивачки, оскаржуваним рішенням порушені її права та інтереси як власниці земельної ділянки згідно Державного акту, оскільки, на її думку, вона має право на неї як власник.

Тобто, предметом цього спору є визначення меж користування та володіння земельних ділянок між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

Позивачка зазначила у позовній заяві, що є власником житлового будинку та прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , та власником земельної ділянки площею 0,0881 га в АДРЕСА_1 для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель з 1994 року. З метою здійснення державної реєстрації права власності, присвоєння кадастрового номера та внесення запису про земельну ділянку, яка належної їй на праві власності, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень замовила технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). У зв`язку з відмовою суміжного землекористувача ОСОБА_6 підписати акт прийому-передачі межових знаків, звернулася до Косівської міської ради про підписання акту прийому -передачі межових знаків, проте їй було відмовлено.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення органу місцевого самоврядування, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивачки щодо завершення процедури оформлення технічної документації на земельну ділянку, що належить їй на праві власності. Наведене свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, адже позивачка вже є власником земельної ділянки та здійснює захист свого права.

Наведений висновок підтверджується позицією, висловленою у Постановах Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування цивільної та адміністративної юрисдикції по справах 921/158/18, 725/5630/15, 825/478/17.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду, тому ухвала підлягає до скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 серпня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта