Справа № 313/970/19
Провадження № 2/313/424/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шубіна О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільний позов Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

ВCТАНОВИВ:

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернулося в суд з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 шкоду у сумі 38 439,86 грн. заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер :02:013:0015, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за результатами проведеної перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Держгеокадастру у Запорізькій області перевірки дотримання вимог земельного законодавства було виявлено факт самовільного використання ОСОБА_3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер :02:013:0015, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області. Був складений протокол за ст. 53-1 КУпАП та 02.07.2018 р. накладено штраф у сумі 170,00 грн., який сплачено відповідачем. З врахуванням вимог Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок відповідачеві нарахована завдана шкода на суму 38 439,86 грн., яку ОСОБА_2 у добровільному порядку сплачувати відмовляється.

Позивач обгрунтовує позов посилаючись на: ст. 14 Конституції України; ст.ст. 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 56 Закону України «Про охорону земель», ст.ст. 122, 211, 212 ЗК України, ст.ст. 22, 316, 317, 319, 321, 324, 386, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України, Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963 .

Присутня у судовому засіданні у режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала. Також просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача адвокат Шубін О.П. у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що висловлені у відзиві на позов і долучені до справи.

Допитавши сторони та їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

20.06.2018 р. державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охоронною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель Василівському, Михайлівському, Токмацькому районах та м. Токмаку Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Огарко Марією Олександрівною було проведено перевірку здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності на території Веселівської селищної ради Запорізької області, якою встановлено, що відповідач, на момент перевірки на земельній ділянці загальною площею 10,0000 га, кадастровий номер 0:02:013:0015, проведені сільськогосподарські роботи та посіяно озиму пшеницю без наявності правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, у зв`язку з чим, такі дії державним інспектором визнані, як самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 10,0000 га.

20.06.2018 р. державний інспектор склав протокол про адміністративне правопорушення № 329/0/92-18-ДК/0087П/07/01/-18 від 20.06.2018 р., акт обстеження земельної ділянки № 329/0/92-18-ДК/370/АО/10/01/-18 від 20.06.2018 р., акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 329/0/92-18-ДК/570/АП/09/01/-18 від 20.06.2018 р. та припис № 329/0/92-18-ДК/0048Пр/03/01/-18 від 20.06.2018 р., відповідно до якого відповідача у 30-денний термін зобов`язано повідомити про вжиті заходи щодо усунення виявлених порушень вимог чинного земельного законодавства, а саме до 20.07.2018 р.

Обстеження ділянки відповідно до акту проводилося без участі відповідача та участі будь-яких уповноважених відповідачем осіб.

В актах обстеження і перевірки відсутні будь-які підписи, крім інспектора, та вказані акти складені з допомогою оргтехніки.

02.07.2018 р. державним інспектором Огарко М.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 329/0/92-18-ДК/0065По/08/01/-18, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

12.07.2018 р. ОСОБА_2 штраф сплатив, що підтверджується банківською квитанцією № N187Y37862.

Крім того, при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.07.2018 р. № 329/0/92-18-ДК/0065По/08/01/-18, відповідачеві додатково здійснено розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка склала 38 439,86 грн. Розрахунок шкоди, здійснено на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963, відповідно до якої, державний інспектор застосував коефіцієнт 2,5 функціонального використання земель.

Суд вважає, що розмір шкоди безпідставно та необгрунтовано завищений.

Відповідно до самого розрахунку, функціональне використання даної земельної ділянки згідно із земельно-кадастровою документацією визначено як землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а категорія спірної земельної ділянки за основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення, коли відповідно до Додатку № 4 Методики коефіцієнт 2,5 застосовується до земель комерційного та іншого використання (торгівлі транспортними засобами та їх ремонту, оптової торгівлі та посередництва у торгівлі, роздрібної торгівлі побутовими товарами та їх ремонту, готелів, фінансового посередництва, допоміжної діяльності у сфері фінансів та страхування, операцій з нерухомістю, здавання під найм без обслуговуючого персоналу, діяльності у сфері інформатизації, досліджень та розробок, послуг, які надаються переважно юридичним особам, діяльності у сфері відпочинку і розваг, культури та спорту, індивідуальних послуг). Даний перелік земель є вичерпний та додатковому тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними, відповідно до статті 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними, згідно статті 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як встановлено статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає недопустимим доказом розрахунок розміру шкоди, складений державним інспектором, оскільки він не відповідає п. 4.4, 5.11 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 р. «ДСТУ 4163-2003», а саме не містить дати його виготовлення.

На необхідність відповідності документів, та копій з них, вимогам Національного стандарту України, а також застосування вказаного стандарту при оцінці доказів судами, зверталася увага і Верховним Судом, зокрема в постанові від 11.07.2018 р. у справі № 904/8549/17 (номер рішення в ЄДРСР 75368697).

Крім того вказаний розрахунок містить неправильні вихідні дані, а тому розмір вказаної в ньому шкоди не відповідає дійсності. Так, інспектор застосував коефіцієнт функціонального використання (рядок 7) - 2,5, який, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963, застосовується до земель комерційного та іншого використання (торгівлі транспортними засобами та їх ремонту, оптової торгівлі та посередництва у торгівлі, роздрібної торгівлі побутовими товарами та їх ремонту, готелів, фінансового посередництва, допоміжної діяльності у сфері фінансів та страхування, операцій з нерухомістю, здавання під найм без обслуговуючого персоналу, діяльності у сфері інформатизації, досліджень та розробок, послуг, які надаються переважно юридичним особам, діяльності у сфері відпочинку і розваг, культури та спорту, індивідуальних послуг), тоді як повинен застосовуватися коефіцієнт - 1 «Інші землі».

Суд, згідно п. 7 вищевказаної Методики, позбавлений права самостійно нараховувати розмір заподіяної шкоди, а лише уповноважений на перевірку правильності її розрахунку.

Крім того, відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель» № 962-IV від 19.06.2003 р. юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що за порушення, вказане в акті перевірки, а саме ст. ст. 125, 126 ЗК України відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 53-1 КУпАП на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.07.2018 року № 329/0/92-18-ДК/0065По/08/01/-18.

Постанову відповідач не оскаржував.

Позивач склав розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, на сум 38 439,86 грн.

Даний розрахунок відповідач особисто отримав 02.07.2018 р.

У розрахунку відсутнє посилання на те, якими саме діями відповідач заподіяв шкоду, які нормативні акти ОСОБА_2 порушив та кому саме заподіяна шкода. Крім того, у вказаному розрахунку відсутні посилання у вигляді чого завдана шкода, а також відсутня дата його складання.

Встановити правові підстави для складання відповідачем цього розрахунку неможливо.

Суд зазначає, навіть якщо припустити, що цей розрахунок складений на підставі акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 329/0/92-18-ДК/570/АП/09/01/-18 від 20.06.2018 р., то він є необґрунтованим та безпідставним, так як відповідача ОСОБА_2 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 53-1 КУпАП на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення № 329/0/92-18-ДК/0065По/08/01/-18 від 02.07.2018 р., за порушення ст.ст. 125, 126 ЗК України, проте в постанові не зазначено, що скоєним правопорушенням заподіяно будь-яку матеріальну шкоди.

Даний пункт постанови взагалі не заповнений державним інспектором.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки є необґрунтованим.

Суд відмічає, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер :02:013:0015, як вбачається з публічної кадастрової карти України, має не державну форму власності, як зазначає позивач, а комунальну.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., яка набрала чинності для України з 11.09.1997 р. і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суду у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 89 ЦПК України) суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки надані позивачем докази є недостатніми, так як у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди у сумі 38 439,86 грн., заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер :02:013:0015, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області - відмовити.

Судові витрати на суму 1 921,00 грн., понесені Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області при сплаті судового збору при подачі позову до суду, залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 28.12.2019 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

23.12.2019