Справа № 345/5447/18
Провадження № 22-ц/4808/890/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 07 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Мигович О. М. в м. Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Заява з врахуванням уточнех вимог мотивована тим, що ОСОБА_1 з 18.08.2004 року зареєстрована за місцем проживання по АДРЕСА_1 . В цій же квартирі, на підставі договору найму від 11.05.1994 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЖЕД ТЕЦ остання проживала з двома неповнолітніми дітьми. Вона разом із тіткою ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, помагали один одному в побуті, оскільки тітка не працювала, так як вимушена була доглядати двох неповнолітніх дітей. Таким чином, вона забезпечувала життєдіяльність їхньої родини, в тому числі взяла на себе оплату всіх комунальних послуг. Дана квартира знаходилась у занедбаному стані і для нормального проживання потребувала ремонту. Заявниця за власні кошти провела дорого вартісний ремонт, у всіх кімнатах та на кухні була проведена заміна вікон на металопластикові вікна, встановлені утеплені броньовані двері, придбала холодильник, телевізор, пральну машинку та необхідні речі, тому наявні всі ознаки проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі за адресою по АДРЕСА_1 . На її неодноразові звернення до КП ЖЕО №4 з заявами про укладення з нею договору найму зазначеної квартири, у зв`язку з вибуттям наймача квартири ОСОБА_2 на постійне місце проживання в іншу місцевість, отримує різні негативні відповіді через те, що вона не є членом сім`ї. Вважала, що необхідність визнання заявника членом сім`ї ОСОБА_2 зумовлена тим, що їй відмоляють в укладенні договору найму зазначеної квартири. Посилаючись на те, що вона набула права на спірну квартиру у законному порядку, адміністратор КП ЖЕО №4 відмовляє їй в укладенні договору найму спірної квартири, на підставі ст. 817 ЦК України, ст.64 ЖК України, просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення заяви, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про спільну приватизацію квартири, в даному свідоцтві підтверджено, що вона племінниця ОСОБА_2 . Крім того, приватизація житлового фонду відбувається за згодою всіх членів сім`ї, які разом проживають у квартирі, таким чином факт спільного проживання з ОСОБА_2 доведено. Вказує, що ведення спільного побуту підтверджується товарними чеками на придбання металопластикових вікон для вказаної квартири. Довідкою ПП «Аваль» підтверджує факт проведення та оплати ремонту квартири по АДРЕСА_1 . Вона спільно з ОСОБА_2 оплачувала комунальні послуги, що підтверджується квитанцією про сплату комунальних послуг.

08 липня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив якому вказує, що всі доводи апеляційної скарги відповідають дійсності. Просить задовольнити апеляційну скаргу та встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_1

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 у встановленні факту спільного проживання, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 однією сім`єю, також нею не представлено суду доказів ведення спільного господарства заявника з ОСОБА_2 , наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Посилання позивача на спільне проживання з ОСОБА_2 не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю, без наявності інших ознак сім`ї.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відтак, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 761/16799/15-ц).

Відповідно частини шостої статті 294 та частини четвертій статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом установлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 подала копії квитанцій про оплату комунальних послуг, копії товарних чеків на придбання вікон, довідку ПП «Аваль» про проведення ремонту у квартирі за адресою по АДРЕСА_1 та посилаючись на те, що вона постійно проживає у зазначеній квартирі.

Згідно центру надання адміністративних послуг Калуської міської ради №48/09 3-03 від 21 січня 2019 року інформація про реєстрацію місця проживання (перебування) гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

За змістом відповіді КП ЖЕО№-5 Калуської міського виконавчого комітету від 15.08.2011 року, ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму квартири за адресою по АДРЕСА_1 через відсутність її прізвища в ордері НОМЕР_1 від 07.05.1971 року виданого ОСОБА_2 на вселення у зазначену квартиру та відсутні підтверджуючі документи про належність заявниці до членів сім`ї ОСОБА_2 (а.с.28).

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25 травня 1998 року.

Метою пред`явленої заяви ОСОБА_1 у справі, що розглядається, є захист житлових прав фізичних осіб, відносини з приводу користування квартирою державного житлового фонду, внаслідок чого їй як користувачу спірної квартири, відмовляють в укладенні договору найму зайнятої квартири.

Отже, установлено, що предметом розгляду у цій справі є заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 для укладення договору найму квартири за адресою по АДРЕСА_1 , тобто виник спір про право користування вказаною квартирою, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і прийшов помилкового висновку відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заяви, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю про відсутність длоказів на підтвердження проживання однією сім`єю, так як цей спір підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового про залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 27 серпня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський