Справа № 128/1585/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2019 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Манюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша вінницька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку у спільному майні,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 01.01.2010 по 01.10.2016 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У цей період за спільні кошти вони на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.11.2015 придбали земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:0318, розташовану по АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачі в справі, які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та вони заперечують право спільної сумісної власності на майно, що було набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема і право власності позивача на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Позивач вказує, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2019 у справі №127/6575/17 судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2010 по 01.10.2016. Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.05.2019 вищевказане рішення в цій частині залишено без змін. Заявлені по вказаній справі позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стосувались майна, що було набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час спільного проживання та за спільні кошти, але до складу цього майна не було включену вищевказану земельну ділянку, яка набувалась ними за спільні кошти за рахунок заробітної платні, доходів від продажу власного майна (речей) під час їх спільного проживання, у тому числі коштів отриманих ОСОБА_1 в результаті продажу спадкового майна, коштів, накопичених ще до їх спільного проживання, доходів від неодноразових організацій ОСОБА_1 свят (корпоративів), які мали не офіційний характер.

Позивач наголошує, що має право на частку в спільній сумісній власності набутого із ОСОБА_4 майна, а саме на 1/2 частину земельної ділянки, яка виділяється із спадкової маси як частка дружини. Оскільки ОСОБА_4 , як один із суб`єктів права спільної сумісної власності на земельну ділянку, помер, то здійснити поділ такого майна в порядку, передбаченому ст. 69 СК України та ст. 372 ЦК України не представляється за можливе, адже відсутні суб`єкти поділу. Станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідачі прийняли спадщину, але право власності на земельну ділянку не набули, а тому вони не можуть вважатись співвласниками майна в розумінні абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України.

За вказаних обставин, з огляду на презумпцію рівності часток власників спільного майна, позивач просить визнати за нею право власності на частку у спільному майні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину земельної ділянки під номером 10 , площею 0, 1500 га, кадастровий номер :02:001:0318, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с. 2 - 6, 55 - 59).

Відповідачі, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, надали суду відзив на позовну заяву, підписаний їхнім представником, адвокатом Вавшко В.С., згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, оскільки ними не вчинялось жодних дій на порушення прав позивача на земельну ділянку, відповідно позивач не довела неможливості вирішення спору в позасудовому порядку (а.с. 68 - 69).

В судове засідання з розгляду справи по суті учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Борусевич С.Й. попередньо подав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, на стягненні судових витрат не наполягає. Позивач ОСОБА_1 також подала до суду заяву, відповідно до якої у разі задоволення позовних вимог просить не вирішувати питання про стягнення судових витрат по справі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Вавшко В.С. подав суду заяву, в якій вказав, що відповідачі заявляють про визнання позову, наслідки визнання позову відповідачам відомі. Також подав суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив здійснювати без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої Вінницької державної нотаріальної контори, завідувач нотаріальної контори Марценюк С.А.попередньо подала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без присутності представника нотаріальної контори, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які мають значення для вирішення справи судом.

Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2019 по справі №127/6575/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вставлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2010 року по 01 жовтня 2016 року та вирішено вимоги про поділ рухомого майна, грошових коштів, вмісту банківської скриньки, депозитного вкладу (а.с. 21 - 28).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.05.2019 по справі №127/6575/17 вищевказане рішення в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2010 року по 01 жовтня 2016 року залишено без змін та в частині поділу майна рішення змінено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 вкладу, права та обов`язки забудовника на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 вмісту індивідуального сейфу, визнано право власності навказане рухоме майно (а.с. 14 - 20).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2010 року по 01 жовтня 2016 року є встановленим у справі №127/6575/17 між цими ж сторонами та не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.11.2015 придбав земельну ділянку під номером 10 (десятим) площею 0,1500 га, кадастровий номер якої :02:001:0318, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с. 32 - 34).

На підставі даного договору купівлі-продажу земельної ділянки за ОСОБА_4 зареєстроване право приватної власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 35).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 03.10.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 31).

Сторонами не заперечується, що відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та подали заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після його смерті. Вказане підтверджується також копіями заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а.с. 29, 30).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.06.2019 право приватної власності на земельну ділянку під номером 10, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:0318, яка розташована в АДРЕСА_1 , станом на 03.06.2019 зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с. 38).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 07.06.2019, позивач ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2010 року по 4 квартал 2015 року отримувала доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагороди, нарахованої (виплаченої) відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору, що свідчить про наявність у позивача джерела доходів в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 (а.с. 36 - 37).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Отже, відповідно до вищевказаних норм законодавства, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спірне нерухоме майно було набуто у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період, коли вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Тому, враховуючи дію презумпції спільності права власності на майно осіб, які проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, суд вважає, що позивач має право, як співвласник майна, на половину спірної земельної ділянки, яка була зареєстрована за ОСОБА_4 на день його смерті.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, зважаючи, що відповідачі визнають позовні вимоги, про що заявилено у письмовій заяві, визнання позову відповідачами відповідає ч. 4 ст. 206 ЦПК України, не суперечить закону та не порушує прав і свобод інших осіб, а тому вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки під номером 10 (десятим) площею 0, 1500 га, кадастровий номер :02:001:0318, яка розташована в АДРЕСА_1 , та набута в період проживанняОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є законними та підлягають задоволенню.

Враховуючи клопотання позивача, на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати, понесені позивачем по справі, залишити за позивачем.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 368, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 13, 82, 141, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у спільному майні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину земельної ділянки під номером 10 (десятим) площею 0, 1500 га, кадастровий номер :02:001:0318, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Судові витрати позивача по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 28.12.2019.

Суддя: