КОПІЯ Справа № 404/2079/18
Номер провадження 2/404/2064/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровоградау складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря - Уманенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Прохор Любов Євгенівна ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) про визнання правочину недійсним в частині покупця та укладеним під відкладальною умовою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Прохор Л.Є., ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним в частині покупця та укладеним під відкладальною умовою.

В обґрунтування вимог посилається на те, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та їй належала трикімнатна квартира АДРЕСА_6 .

Подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належала двокімнатна квартира АДРЕСА_7 , в якій проживав їх неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору обміну, укладеного 20.06.2000 ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та вона обміняли належну їм трикімнатну квартиру на двокімнатну, належну ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Обмін квартир проводився в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 на умовах того, що власником частки квартири мав би бути і ОСОБА_4 .

Під час посвідчення договору обміну нотаріус запевнив, що ОСОБА_4 як неповнолітній не позбавляється права власності при такому обміні.

Зазначає, що погодилась на обмін лише в інтересах неповнолітнього племінника, і тільки за умови отримання у власність ним частки квартири та певним розрахунком з нею.

Власного житла на той час не мала, окрім частки у приватизованій з батьками квартири, яку погодилась обміняти. Зі своєю родиною винаймала житло.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його спадкоємці - дружина ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10 звернулась до суду з позовом про виділення часток у спадщині, а саме квартирі АДРЕСА_6 .

Вважала, що умови договору обміну під відкладальною умовою дотримані, тому не втручалась у дані правовідносини. На даний час вважає, що її інтереси та інетереси ОСОБА_4 порушені.

Строк позовної давності вважає не пропущеним оскільки про порушення своїх прав дізналась наприкінці 2017 року.

На підставі ст. 61 ЦК України (у редакції 1963 року) просить суд визнати договір обміну від 20.06.2000 укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , недійсним в частині покупця укладеного під відкладальною умовою визнання власником., квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_4 нарівні з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 .

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Фільштейн В.Л. подав відзив, в якому позов не визнав. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_2 з 22.06.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 . Під час сумісного проживання народилась дитина - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на частку в квартирі АДРЕСА_6 , яка придбана ОСОБА_9 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на підставі договору обміну від 20.06.2000. Шлюб між ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_9 розірваний 13.09.2005.

Зазначає, що зміст договору обміну квартири від 20.06.2000 повністю спростовує доводи позивача. Оскільки в договорі зазначено, що власниками квартири АДРЕСА_6 являються ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_9 .

Крім того, в договорі зазначено, щоприватним нотаріусом Прохор Л.Є. роз`яснено сторонам зміст ст. 4 Закону «Про власність», та також ст. 224 «Договір купівлі-продажу», ст. 241 «Договір міни», ст. 242 «Застосування до договору міни правил купівлі-продажу» Цивільного кодексу України (в редакції 30.10.1999 року).

Посилання відповідачів на ті обставини, що при оформлені вказаного договору було досягнуто домовленість про те, що власником 1/3 частини квартири є ОСОБА_4 , з подальшим переоформленням його частки, не ґрунтується на будь-яких доказах, є безпідставним, надуманим і суперечить змісту договору обміну квартир від 20.06.2000.

Посилаючись на ч. 1 ст. 22 КпШС, який діяв на момент придбання спірної квартири, зазначає, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 є відповідачем по справі та не ставить питання щодо визнання спірного договору недійсним, а тому незрозуміло, яке відношення має позивач ОСОБА_1 до захисту прав та інтересів ОСОБА_4 .

Окрім того, позовна заява не містить доказів порушення прав самого позивача при укладанні договору обміну квартир від 20.06.2000.

Так, в п. 3 договору зазначається, що обмін квартир здійснюється без доплати, що свідчить про безпідставність вимог позивача, що з нею не було проведено розрахунку при здійсненні обміну квартирами.

Позовна заява та надані документи не містять доказів щодо порушення прав та законних інтересів як позивача ОСОБА_1 так і третьої особи ОСОБА_4 та всупереч ст. ст. 48, 49-58 ЦК Української РСР (1963 року) не визначає підстав визнання угоди (договору) недійсним.

Крім того вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскількипозивач приймала участь в укладені та підписанні договору обміну квартири, безпосередньо під час підписання договору була ознайомлена з його змістом, будь-яких застережень з її боку зроблено не було. Їй був відомий зміст договору і відсутність в ньому посилання на право ОСОБА_4 на будь-яку частку придбаної його батьками квартири. В подальшому позивачу було також відомо про те, що шлюб між батьками ОСОБА_4 розірваний в судовому порядку, та те, що ОСОБА_9 22.06.2007 уклав шлюб з ОСОБА_2 , та те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер. Натомість протягом 18 років, усвідомлюючи зміст договору обміну квартири позивач не звертався до суду з вимогами про визнання спірного договору недійсним. Вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду з такою позовною заявою свідчить про намагання перешкодити реалізації її права та права її неповнолітньої дитини, на отримання спадкового майна за законом. Просила у задоволенні позову відмовити та подала заяву про застосування строку позовної давності.

Приватний нотаріус Прохор Л.Є. подала пояснення, в яких зазначила, що нею посвідчений 20.06.2000 за реєстром № 1773 посвідчений договір обміну квартир, укладений ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_14 - з однієї сторони, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 - з другої сторони.

ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 міняли квартиру АДРЕСА_6 , належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, отриману в результаті приватизації згідно з розпорядженням Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 13029 від 31.01.1995.

ОСОБА_3 , ОСОБА_9 міняли квартиру АДРЕСА_8 , належну їм на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частки кожному) на підставі договорів дарування, посвідчених Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 07.02.1997 за реєстром № 1-201 та приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. 18.02.1997 за реєстром № 611.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, який діяв на час укладання договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожен з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Зазначає, що абсолютно не відповідає дійсності твердження позивача про те, що під час посвідчення договору нотаріусом було запевнено, що ОСОБА_4 як неповнолітній не позбавляється права власності при такому обміні. Оскільки в правовстановлюючих документах на квартири, якими обмінювались сторони, ОСОБА_4 не був зазначений власником, тому він і не міг в результаті обміну стати ще одним власником квартири.

Договір був укладений на умовах, які в ньому зазначені і які були узгоджені зі сторонами правочину, в тому числі з ОСОБА_14 . Ніяких порушень її прав, як власника обмінюваної частки у праві власності на квартиру, не здійснювалось. Якщо на момент обміну в квартирі, належній Галицьким, проживав неповнолітній ОСОБА_4 і мав лише право користування, то в результаті обміну його право користування не було порушено, тому що обмін був здійснений на квартиру більшої площі з більшою кількістю кімнат. Ніхто з інших учасників міни не повідомляв її про якісь додаткові домовленості стосовно саме конкретного договору ні під час його укладення та посвідчення, ні протягом майже сімнадцяти років.

Для посвідчення договору нею були витребувані документи відповідно до вимог діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 18 червня 1994 року № 18/5.

Посилання позивача на нібито необхідність звернення до органу опіки та піклування, а також отримання дозволу на укладення договору є безпідставним, оскільки згідно п.31 глави І розділу III зазначеної Інструкції нотаріуси повинні були вимагати дозвіл органу опіки і піклування лише на право розпорядження майном, належним на праві власності,а не на праві користування, неповнолітнім.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив, в якому зазначила, що договір обміну укладався за умови, що неповнолітньому ОСОБА_4 буде виділена окрема кімната. Тому позов визнає і просить задовольнити.

Ухвалою суду від 15.05.2018 відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2018 вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

Ухвалою суду від 11.10.2018 прийнятий позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 20.12.2018 справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03.04.2019 позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_5 залишений без руху.

Ухвалою суду від 11.12.2019 зустрічний позов залишений без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Литвиненко Л.М. позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 На праві власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 належала трикімнатна квартира АДРЕСА_6 .

ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 07.02.1997 подарувала ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 . 18.02.1997 подарувала ОСОБА_9 ? частину зазначеної квартири,де вони проживали з неповнолітнім сином.

Оскільки квартира була сира, холодна, з пліснявою та дитина не мала своєї кімнати, батьки ОСОБА_3 та її сестра прийняли рішення про обмін належної їм трикімнатної квартири АДРЕСА_6 на зазначену двокімнатну.

Уклали договір обміну 20.06.2000. Позивач зазначає, що однією із умов укладення договору було забезпечення житлових прав неповнолітнього ОСОБА_16 , оскільки обмін проводився тільки в його інтересах, та був не рівнозначний, оскільки власники трикімнатної квартири погіршували свої житлові умови, а ОСОБА_1 взагалі позбавлялася частки житла, не маючи іншого житла.

Посилається на те, що нотаріус, при посвідченні договору не пояснив сторонам наслідки такого обміну. При укладенні договору не було залучений орган опіки та піклування. Договір мав укладатися з відкладальною умовою.

ОСОБА_9 після розлучення з ОСОБА_8 не претендував на квартиру, що свідчить про дотримання ним домовленості щодо належності частки квартири синові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Фільштейн В.Л. вимоги не визнав. Суду пояснив, що з 22.06.2007 ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина - ОСОБА_10

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на частку в квартирі АДРЕСА_6 , яка придбана ОСОБА_9 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на підставі договору обміну від 20.06.2000. Шлюб між ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_9 розірваний 13.09.2005.

З 2009 року між сторонами тривають перемовини та розглядаються цивільні справи щодо розподілення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 .

Зауважив на тому, що на покази свідків посилатися при розгляді справи не можна, оскільки договір укладений у письмовій форму. В договорі чітко визначено хто є власником квартири і мова не йде щодо права власності на частку квартири неповнолітнього ОСОБА_4 . Позов не доведений належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 22 КпШС майно набуте в шлюбі є спільною власністю подружжя. Тому квартира є власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Мати ОСОБА_4 не ставить питання про порушення прав її сина, а ставить питання тітка, яка не наділена законодавством таким правом.

Крім того, в момент посвідчення договору вона була присутня, ознайомлювалась з його змістом, тому ще у 1997 році їй достеменно було відомо про зміст правочину.

Також не доведено доказами, які саме права позивача порушені договором.

Просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Смірнова Г.Р. вимоги позову визнала, суду пояснила, що за договір обміну квартирами здійснювався тільки в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 . Його дід баба та тітка провели нерівнозначний обмін з метою покращення його житлових умов. ОСОБА_9 . За таких обставин просить позов задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 суду пояснила, що була власником двокімнатної квартири АДРЕСА_7 та співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_6 .

Двокімнатну квартиру подарувала доньці ОСОБА_3 . Відносини у неї з її чоловіком ОСОБА_9 були поганими, тому останній сказав, що якщо не буде співвласником ? частки зазначеної квартири, він піде з родини. ОСОБА_3 подарувала йому ? частку двокімнатної квартири.

Пізніше на сімейній раді вирішили обміняти належну їй, чоловіку та іншій донці (позивачу) трикімнатну квартиру на двокімнатну, яка належала ОСОБА_3 ОСОБА_9 , де вони проживали разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_9 з`ясувалось, що його спадкоємцями є ще друга дружина та неповнолітня донька. ОСОБА_1 взагалі залишилась без житла, оскільки проводила обмін тільки заради покращення житлових умов племінника. Просила позов задовольнити.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , в судовому засіданні повідомили, що у 2000 році близько спілкувались з родиною ОСОБА_19 та Галицьких та їм було відомо, що обмін трикімнатної квартири на двокімнатну проводиться для покращення житлових умов неповнолітнього ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1991 по 13.09.2005.

Від шлюбу мали дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3

На праві власності ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 належала трикімнатна квартира АДРЕСА_6 .

ОСОБА_5 подарувала 07.02.1997 ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , де остання проживала з чоловіком ОСОБА_9 та неповнолітнім сином ОСОБА_4

18.02.1997 ОСОБА_3 подарувала чоловікові - ОСОБА_9 ? частину зазначеної квартири.

Батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та її сестра ОСОБА_1 обміняли належну їм на праві спільної сумісної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , належну ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності.

ОСОБА_9 22.06.2007 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина народилась дитина - ОСОБА_10

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після його смерті відкрилась спадщина на частку в квартирі АДРЕСА_6 .

З пояснень сторін вбачається, що між ними існує довготривалий спір, щодо спадкового майна ОСОБА_9

Договір обміну укладений 20.06.2000 та посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Прохор Л.Є.

З пояснень приватного нотаріуса Прохор Л.Є. вбачається, що договір посвідчений на підставі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на момент його посвідчення.

Необхідності у звернення до органу опіки та піклування, а також отримання дозволу на укладення договору не було, оскільки згідно п.31 глави І розділу III зазначеної Інструкції нотаріуси повинні вимагати дозвіл органу опіки і піклування лише на право розпорядження майном, належним на праві власності, а не на праві користування, неповнолітнім.

Як вбачається з договору дарування квартири АДРЕСА_8 та свідоцтва на право власності на житло, видане на квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_4 . не був співвласником зазначених квартир.

Згідно із ст. 153 ЦК Украхнської РСР (1963 року)договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, який діяв на час укладання договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожен з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК Української РСР (1963 року) угода визнається укладеною під відкладальною умовою, якщо сторони поставили виникнення прав і обов`язків у залежність від обставин, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться.

В договорі взагалі не зазначені будь-які умови чи застереження стосовно будь-чиїх прав та обов`язків та зокрема щодо права власності ОСОБА_4 . Крім того, зазначено, що обмін здійснюється без доплати.

Договір вчинений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, тому покази свідків, щодо проведення обміну квартирами в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 не можуть бути належними та допустимими доказами у справах такої категорії.

В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладення сторонами договору під відкладальною умовою.

Позивач також просить визнати договір обміну недійсним, але не зазначає з яких підстав.

Крім того, позивач посилається на те, що при укладенні договору обміну порушені її права, але в позові не зазначає, які саме її права порушені та спосіб їх захисту або поновлення.

Більш того, позивач ставить питання про захист прав ОСОБА_4 , який на момент укладення договору був неповнолітнім, а на момент звернення її з позовом до суду є повнолітнім.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Позивач не є особою, в розумінні ст. 4 ЦПК України, яка має право звертатися до суду за захистом прав ОСОБА_4 .

Також, суд звертає увагу на те, що строк позовної давності позивачем пропущений.

Відповідно до ст. 71 ЦК Українського РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Позивач приймала участь в укладені та підписанні договору обміну квартири від 20.06.2000, ознайомлена з його змістом і звернулась до суду лише 06.04.2018.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою у відмові у задоволенні позову, але суд відмовляє у задоволенні позову не в зв`язку з пропуском строку позовної давності, а в зв`язку з його необґрунтованістю та відсутністю права у позивача звернення до суду в інтересах ОСОБА_4 .

На підставі ст. 61 ЦК Української РСР (1963 року), керуючись ст. 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), треті особи приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Прохор Любов Євгенівна ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) про визнання правочину недійсним в частині покупця та укладеним під відкладальною умовою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 28.12.2019.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда підпис Н. Б. Варакіна

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Б. Варакіна