ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8695/19 Справа № 199/2602/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного науково-виробничого підприємства

фірма «Алтей»,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, третя особа: Гаражний кооператив «Віраж», -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю (а.с. 3-7).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу гаражу № АДРЕСА_1 , що розташований в гаражному кооперативі «Вираж АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л.

Відомості про придбання позивачем права власності на гаража, розташований за вищевказаною адресою внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 2086354, про що останній отримав Витяг з вказаного реєстру. На день укладення вищевказаного договору купівлі-продажу гаража останній належав ОСОБА_2 на підставі Договору дарування гаражу (ВМР №303919. посвідченого Бондар І.М., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. 01.03.2010 року, реєстровий № 1727, зареєстрованого в Комунальному підприємства 26.03.2010 року, номер витягу 25694992.

З моменту придбання та фактично по серпень 2015 року позивач постійно користувався придбаним гаражем за його цільовим призначенням: здійснював зберігання належного йому, автомобілю, запасних та комплектуючих частин до нього, здійснював його поточній ремонт та обслуговування, тощо.

Проте, починаючи з серпня 2015 року Приватне Науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» в особі директора Колотніцького Івана Петровича почало здійснювати позивачу різного роду перешкоди в користування вищевказаним гаражем. Відповідач неодноразово не допускав позивача не лише до приміщення гаражу але й на саму територію гаражного кооперативу, чинив позивачу різного роду спротив з метою не допустити його до приміщення гаражу. Зазначений спротив виражався у викликах представників приватного охоронного підприємства «Гуард», пошкодженні дверних засобів зачинення дверей (замків), заміні вказаних замків та вчинення інших протиправних дій.

За фактами протиправних дій відповідача до Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області позивачем неодноразово подавались заяви з вимогою вжити до відповідача відповідних заходів передбачених чинним Законодавством України.

16.12.2015 року позивачу став відомий факт того, що відповідач з допомогою невідомих позивачу осіб проник до приміщення належного йому гаража та виніс звідти майно позивача. Даний факт став приводом для подання позивачем 16.12.2015 року повторної заяви до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ДВП ГУГІП в Дніпропетровській обл.

На підставі поданої Заяви 16.12.2015 року відомості про обставини на які посилається позивач у даній Позовній заяві було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з І попередньою правовою кваліфікацією про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.

Неодноразові намагання позивача довести відповідачу своє законне право на користування належним йому на праві приватної власності гаражем, розташованим за вищевказаною адресою, жодних результатів не дали. Таким чином, відповідач своїми протиправними діями порушує право позивача на користування своєю приватною власністю.

Просив суд усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності гаражем № НОМЕР_1 , що розташований в гаражному кооперативі «Вираж» по АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання не чинити перешкод у його використанні за цільовим призначенням, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного науково-виробничого підприємства фірми «Алтей» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю задоволено.

Зобов`язано Приватне науково-виробниче підприємство фірму «Алтей» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю гаражем № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражному кооперативі «Вираж» по АДРЕСА_2 шляхом забезпечення доступу ОСОБА_1 до вказаного гаражу та можливості використання за цільовим призначенням. Вирішено питання судових витрат /а.с. 73-75/.

Приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» з вищевказаним рішенням суду не погодилось та подало апеляційну скаргу (а.с. 80-81, 114-115, 128-129), яку в подальшому уточнило (а.с. 196-201), в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини, які не були доведені під час розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.08.2018 року апеляційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишено без руху (а.с. 85).

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року стягнуто витрати на надання правової допомоги у розмірі 2500 грн. (а.с. 101-102).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.02.2019 року апеляційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року повернуто скаржнику (а.с. 107-108).

Постановою Верховного суду від 07 серпня 2019 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05.02.2019 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (а.с. 188-190).

ОСОБА_1 не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подачу відзиву.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу гаражу № АДРЕСА_1 , що розташований в АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л.

Відповідач в особі представника чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, оскільки вважає спірний гараж своєю власністю, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню згідно вимог ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2006 року встановлено факт права власності Приватного науково-виробничого підприємства фірма Алтей на будівлі та споруди на території Гаражного кооперативу Вираж по АДРЕСА_2 , а саме адміністративну будівлю літ А-2 загальною площею 505,8 кв.м., цех літ. Б-3 загальною площею 452,9 кв.м., цех та битовки літ. В-3 загальною площею 452,9 кв.м., трансформаторний пункт літ. Д-2. Таким чином, до власності відповідача не входить гараж № 21 з підвалом, що розташований в гаражному кооперативі «Вираж» по АДРЕСА_2 , що підтверджується також і технічними паспортами як на спірний гараж, так і на нерухоме майно, яке належить відповідачу по справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду з огляду на наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу гаражу № АДРЕСА_1 , що розташований в гаражному кооперативі Вираж АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л., є власником вказаного нерухомого майна.

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів стосовно того, що спірне майно входить до його власності, а також, не надано належних та допустимих доказів щодо поважності чинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову позивача.

Доводи апеляційної скарги відносно розбіжності відомостей у техпаспортах позивача та відповідача свідчить про те, що техпаспорт позивача є фальшивим, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки правомірність права власності спірного нерухомого майна за позивачем не є предметом спору у даній справі.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним вчинялися дії щодо оспорення права власності позивача на спірне майно.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров