Справа № 266/1044/19
Провадження № 2/266/495/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Федотової В.М. за участю секретаря судового засідання Шишханової К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 ,, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.09.2017 року, о 13-35 годин в Приморському районі м. Маріуполя, на проїзній частині пр. Будівельників, в районі будинку №46-А по пр. Будівельників, під керуванням водія ОСОБА_3 , 1980 року народження, автомобілем марки «Wolkswagen-Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був скоєний наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_2 , який перетинав дорогу справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу марки «Wolkswagen-Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 із-за передньої частини ватажного автомобіля «КАМАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у статичному положенні на проїжджій частині пр. Будівельників. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був травмований та йому були спричинені тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_4 в сумі 48715,53 грн., з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_2 пов`язану з лікуванням в сумі 17134,42 гривні та моральну шкоду в зв`язку із ушкодженням здоров`я в сумі 1284,47 гривні. Також просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правничу допомогу в сумі 5000.00 гривень.

05.03.2019 року по справі було відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду.

29.03.2019 р. відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що враховуючи наявність в діях малолітнього ОСОБА_2 грубої необережності у вигляд нехтування правилами дорожнього руху, відсутності вини ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та не притягненням його до адміністративної відповідальності, відсутності у ОСОБА_5 тяжких наслідків для здоров`я, наявності чинного договору страхування цивільно правової відповідальності, просив зменшити розмір моральної шкоди та стягнути її з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Також просив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23.05.2019 року клопотання відповідача ОСОБА_3 було задоволено. Ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження призначивши підготовче засідання.

28.05.2019 року відповідач ПрАТ «УПСК» надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так 28.11.2017 року на адресу ПрАТ «УПСК» надійшла заява ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 22.11.2017 року. 24.10.2018 року на підставі страхового акту № ОП/123/006/17/0585 від 22.10.2018 року ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 на загальну суму 8632,58 грн., а не 8549,82 грн., як помилково зазначає ОСОБА_1 Зазначене, підтверджується платіжним дорученням №1852 від 24.10.2018 року. Також зазначає, що звернення ОСОБА_1 з цивільним позовом до ПрАТ «УПСК» є передчасним, оскільки ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій або бездіяльності, що свідчили б про порушення або не визнання права останнього на отримання страхового відшкодування. Із заявою про доплату у зв`язку із продовженням лікуванням потерпілого, позивач до ПрАТ «УПСК» не звертався. Отже, станом на дату звернення позивача з цивільним позовом до суду, його право на отримання страхового відшкодування з боку ПрАТ «УПСК» не було порушене, а отже позов є передчасним. Страховиком не відшкодовуються витрати, понесені на лікування потерпілого, без їх належного обґрунтування та без документального підтвердження відповідним закладом охорони здоров`я про необхідність їх здійснення. Однак, левова частина поданих фіскальних та товарних чеків не може бути визнана належними та допустимими доказами з тих підстав, що позивачем не доведено, що придбані ліки були рекомендовані відповіді закладом охорони здоров`я з урахуванням поставленого потерпілому діагнозу. До таких належать: фіскальний чек № 0000 199267 від 19.12.2017 року на суму 884.66 грн. за придбання тонометра; фіскальний чек № 0146 від 25.12.2017 року на суму 1 516.15 грн.; фіскальний чек № 0151 від 20.12.2017 року на суму 2 658.76 грн. (окрім витрат на купівлю таблеток Магне-В6 на суму 168.00 грн.): фіскальний чек № 0616 від 28.12.2017 року на суму 614.70 грн. Для проведення компенсації витрат, понесених позивачем на лікування потерпілого сина, не достатньо наявності лише розрахункових документів, що підтверджують купівлю лікарських препаратів. Позивачу необхідно було надати докази на підтвердження того, що понесені Позивачем, згідно вищезазначених фіскальних чеків на загальну суму 4891,57 грн., витрати на купівлю медикаментів були рекомендовані відповідним закладом охорони здоров`я з урахуванням поставленого потерпілому діагнозу. Оскільки розмір обґрунтованих витрат, понесених позивачем на лікування потерпілого, складає 12 242,85 грн. (17 134,42 грн. (заявлені витрати) - 4 891,57 грн. (необґрунтовані витрати), то, виходячи із положень ст. 26-1 Закону України № 1961-IV, розмір моральної шкоди становить 612,14 грн. (12 242,85 грн. х 5 %). Зазначене, не є свідченням визнання позову із цій частині, а лише підтверджу помилковість висновків позивача в частині розрахунку моральної шкоди у розмірі 1 284,47 грн., яку просить стягнути з ПрАТ «УПСК». У зв`язку з вищенаведеним, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15.06.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сукач Т.В. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Надала пояснення у відповідності до заявлених вимог.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Филимонов С.М. в судовому засіданні підтримав доводи відзиву, просив відмовити в позові в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , є батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя. (а.с. 54).

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2018 року старшого слідчого ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області Шалімова Є.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000416 від 21.09.2017 року - 21.09.2017 року приблизно о 13 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Wolkswagen-Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на ньому по проїжджій частині пр. Будівельників зі сторони пров. Чорноморський в напрямку вул. Лавицького на території Приморського району м. Маріуполя. Рухаючись у вказаному напрямку, проїжджаючи ділянку дороги поблизу будинку № 46-А, розташованого по пр. Будівельників, водій ОСОБА_3 скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_2 , який, рухаючись з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля «Wolkswagen-Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинав проїжджу частину пр. Будівельників, із-за передньої частини вантажного автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився у статичному положенні на проїжджій частині пр. Будівельників. В процесі досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_3 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які перебували би в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події не вбачається. На підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. (а.с. 61-62).

Згідно полісу №АК/5123469, Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 : - був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 6).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 79 ЦПК України - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі N 6-2808цс15, від 14.09.2016р. у справі N 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 344/10730/15-ц про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Аналогічний правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від якого колегія суддів не вважає за необхідне відступити.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За роз`ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23, п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно із ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За загальним правилом в п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

На підставі ст. ст. 5, 23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія має нести обов`язки згідно з укладеним з ОСОБА_3 договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи, що ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то за спричинену забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна відповідати в першу чергу страхова компанія, на чому наголошує Верховний Суд в своїх рішеннях.

Так, у справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

У справі № 264/6326/15-ц (постанова від 25.07.2018р.) Верховний Суд відхилив, як безпідставні, доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася, оскільки спростовуються саме даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування.

Та обставина, що позивач не звернувся із заявою про страхове відшкодування до страховика на загальну суму 17134,42 грн., не позбавляє конституційного права, втіленого в ст. 55 Основного Закону України, звернутись до суду за захистом невизнаних (в даному випадку) прав позивачки.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП малолітній ОСОБА_2 був травмований та йому були заподіяні тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.

Щодо твердження відповідача ПрАТ «УПСК», що не відшкодовуються витрати, понесені на лікування потерпілого, без їх належного обґрунтування та без документального підтвердження відповідним закладом охорони здоров`я про необхідність їх здійснення, а саме: фіскальний чек № 0000 199267 від 19.12.2017 року на суму 884.66 грн. за придбання тонометра; фіскальний чек № 0146 від 25.12.2017 року на суму 1 516.15 грн.; фіскальний чек № 0151 від 20.12.2017 року на суму 2 658.76 грн. (окрім витрат на купівлю таблеток Магне-В6 на суму 168.00 грн.): фіскальний чек № 0616 від 28.12.2017 року на суму 614.70 грн. суд при вивченні матеріалів справи вважає, шо посилання позивача на витрачені ним кошти знайшли своє підтвердження в медичних документах та лікарських рекомендаціях.

Враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_4 в сумі 48715,53 грн., з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_2 пов`язану з лікуванням в сумі 17134,42 гривні та моральну шкоду в зв`язку із ушкодженням здоров`я в сумі 1284 ,47 гривні.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду: договір від 20.11.2018 року про надання професійної юридичної допомоги, акт від 20.08.2019 року виконаних робіт на загальну суму 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 23, 1166-1167, 1168, 1187 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_2 в сумі 48715 (сорок вісім тисяч сімсот п`ятнадцять ) гривень 53 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну малолітньому ОСОБА_2 пов`язану з лікуванням в сумі 17134 (сімнадцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 42 копійки та моральну шкоду в зв`язку із ушкодженням здоров`я в сумі 1284 (одна тисяча вісімдесят чотири) гривні 47 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду, через суд першої інстанції ,шляхом подачі в 30-дений строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 28.08.2019 року.

Суддя Федотова В.М.

Відомості щодо учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , 1980 р.н., РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації, АДРЕСА_2

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (), вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ, 04080.

Суддя Федотова В. М.