Справа № 159/3742/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/1180/19 Категорія: 48 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

секретар Вергун Т. С.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колодяжненської сільської ради Ковельського району, ОСОБА_3 про скасування рішення сільської ради та зобов`язання утриматись від протиправних дій за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Скулинської сільської ради, ОСОБА_7 про скасування рішення сільської ради та зобов`язання утриматись від протиправних дій.

Покликалась на те, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 11/4 від 28.11.2008 року.

Рішенням № 16-1 від 28.12.1993 року Скулинської сільської ради "Про передачу земель у приватну власність" громадянам села Скулин згідно списків, їй була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та розміром 0,60 та 0,85 га для ведення особистого господарства.

Рішенням Скулинської сільської ради № 45/5 від 03.04.2015 року позивачу надано згоду на виготовлення техдокументації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Після виконанню робіт по виготовленню технічної документації, ознайомлення з актом погодження меж земельної ділянки та схемою до нього, встановила, що через належну їй земельну ділянку зображений проїзд від дороги до будинку відповідача ОСОБА_3 , який на схемі позначений як землі загального користування. При з`ясуванні питання походження такого проїзду позивачем ОСОБА_1 встановлено, що рішенням сільської ради від 26.10.2015 № 50/3 затверджено межі земельних ділянок, належних їй та ОСОБА_3 згідно із схемою, на якій і визначено на належній їй земельній ділянці землі загального користування дорога.

Просила суд це рішення сільської ради скасувати та зобов`язати ОСОБА_3 утриматись від проходу та проїзду через належну їй земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.11.2017 до участі в даній справі залучено Колодяжненську сільську раду Ковельського району Волинської області, як правонаступника Скулинської сільської ради Ковельського району (т.І а.с. 33).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16.09.2019 позов ОСОБА_1 до Колодяжненської сільської ради Ковельського району, ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Скулинської сільської ради Ковельського району Волинської області № 50/3 від 26.10.2015 "Про розгляд заяви ОСОБА_3 ".

Зобов`язати ОСОБА_3 утриматись від неправомірних дій по проходу та проїзду по подвір`ю, яке розташоване по АДРЕСА_1 , та не їздити і не проходити через це подвір`я.

Стягнути з Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 8432 гривні 00 копійок в рівних долях з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що запроектована дорога перебуває в комунальній власності, сільська рада наділена повноваженнями затверджувати межі між сусідніми землекористувачами у разі спору, жодна із сторін не набула у власність земельних ділянок, тому необхідно надати перевагу громадським інтересам та забезпечити відповідачу можливість проїзду до належного їй будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку належить їй на праві власності, тому рішення сільської ради, яким запроектовано через належну їй земельну ділянку, дорогу, та використання відповідачем належної позивачу земельної ділянки, є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, представників позивача та відповідачів, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскарженим рішенням сільської ради та діями відповідача, яка використовує належну позивачу земельну ділянку для проходу та проїзду, порушуються права позивача.

Такий висновок є правильним та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.02.2009 на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 11/4 від 28.11.2008, та відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( т.І а.с. 15).

Як вбачається з технічного паспорта на об`єкт нерухомо майна в АДРЕСА_1 , поряд з житловим будинком за цією адресою побудовані господарські будівлі та споруди. Відмітка про самочинно побудовані об`єкти відсутня (т.І а.с. 34-39).

Рішенням Скулинської сільської ради Ковельського району № 45/5 від 03.04.2015 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,40 га в с. Скулин ( т. І а.с. 16).

Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.08.2008 на підставі рішення виконкому Скулинської сільської ради № 2/6 від 28.02.2008, та відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( т.І а.с. 115, 116).

26.10.2015 Скулинською сільською радою прийнято рішення № 50/3 "Про розгляд заяви ОСОБА_3 ", яким вирішено затвердити межі земельних ділянок громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до схеми (додається), на якій, до земельної ділянки, якою користується відповідач ОСОБА_3 , запроектовано проїзд (дорога) через земельну ділянку позивача ОСОБА_1 (т. І а.с. 45).

Встановлено, що у подальшому, проектні організації, виходячи із затвердженої сільською радою схеми, на якій міститься графічне зображення запроектованого проїзду, зазначають у технічній документації про наявність запроектованого проїзду через земельну ділянку, належну позивачу ОСОБА_1 ( т. І а.с. 217-223 (зворот)).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 16-1 від 28.12.1993 Скулинської сільської ради "Про передачу земель у приватну власність" громадянам села Скулин згідно із списками, зокрема, позивачу ОСОБА_1 була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розміром 0,60 та 0,85 га для ведення особистого господарства.

У пункті 2 цього рішення зазначено, що у зв`язку з неможливістю видати державний акт, видати власникам план на земельні ділянки, як тимчасовий документ (т. І а.с.13).

Із схеми-плану земельної ділянки, яка міститься у технічному паспорті на будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , відсутнє зображення проїзду між будинком та господарськими спорудами ( т. І а.с. 36).

Земельна ділянка площею 0.25 га значиться за позивачем ОСОБА_1 та використовується позивачем після надання їй у власність зазначеним вище рішенням Скулинської сільської ради, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Цієї обставини не заперечував представник сільської ради, який був присутній у суді апеляційної інстанції.

До передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 , цією земельною ділянкою користувалися батьки ОСОБА_1 .

Отже, правовідносини щодо набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки виникли у 1993 році, тому регулюються Земельним Кодексом України 1990 року, Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992, № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок»(далі- Декрет).

Згідно з положеннями статті 22 Земельного Кодексу 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 23 Земельного Кодексу 1990 року встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Пунктом 1 Декрету, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів, постановлено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Пунктом 6 Декрету зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету.

Статтею 67 Земельного Кодексу України в редакції, чинній на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 було визначено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Ураховуючи, що позивачу ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0.25 га, тобто, у межах норм, встановлених Земельним кодексом України, яка раніше була в користуванні, тому вона відноситься до категорії осіб, щодо яких зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України, якими врегульовані питання виникнення права власності на земельні ділянки.

Пунктом 1 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного Кодексу визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З наведеного належить дійти висновку, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.25 га в АДРЕСА_1 , яка не здійснила Державної реєстрації такої земельної ділянки, однак не позбавлена права на такі дії на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оскаржуване рішення Скулинської сільської ради, невід`ємною частиною якого є схема, на якій зображено дорогу на належній ОСОБА_1 земельній ділянці, із зазначенням про її приналежність до земель загального користування, прийняте 26.10.2015.

Як на час прийняття сільською радою цього рішення, так і на даний час, підстави і порядок припинення права власності на земельну ділянку (частину земельної ділянки), визначено положеннями статей 140, 143, 146, 147 Земельного Кодексу 2001 року.

Судом встановлено, що у позивача ОСОБА_1 не вилучалась частина земельної ділянки для суспільних потреб (облаштування дороги, проїзду) в порядку, установленому Законом.

Аргументи відповідачів ОСОБА_3 , Колодяжненської сільської ради про законність рішення сесії сільської ради від 26.10.2015 № 50/3, яким затверджено межі земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_3 згідно із схемою, на якій землі приватної власності ОСОБА_1 визначено, як землі загального користування (дорога) з посиланням на Проект роздержавлення і приватизації земельних ділянок колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» за 1994 рік, Проект землеустрою щодо зміни меж села Скулин Скуленської сільської ради Ковельського району за 2001 рік) (а.с. 62-65), спростовуються, як положеннями наведених вище норм права, так і викопіюванням з генерального плану забудови села Скулин, на якому відсутнє зображення дороги через двір ОСОБА_1 (т.І а.с. 232 ).

Згідно з листом Сектору містобудування і архітектури Ковельської районної державної адміністрації від 10.03.2017 № 17/2-17, цей генеральний план є чинною містобудівною документацією. Також у листі зазначається, що рішень та повідомлень щодо влаштування проїзду на ділянці домогосподарства ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , у сектор містобудування та архітектури не надходило, разом з тим, між вулицями 8-го Березня та вулицею Шкільною запроектовано проїзд, який і може забезпечити право проходу (проїзду) до належної відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки ( т.І а.с. 42).

Про можливість облаштування проїзду до будинку відповідача ОСОБА_3 за рахунок земель комунальної власності указано у висновку експерта № 79 від 07.06.2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.

Доводи Колодяжненської сільської ради про те, що вулиця Шкільна не містить твердого покриття, не облаштована для користування, не доводить законності прийнятого рішення, оскільки відповідно до приписів статті 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, питання організації за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах) належить до компетенції виконавчих комітетів місцевої ради, отже, саме виконавчий комітет сільської ради, на виконання вимог закону, зобов`язаний забезпечити можливість проходу, доїзду відповідача ОСОБА_3 до належного їй будинку, шляхом облаштування дороги, провулку за рахунок земель загального користування.

Одним із способів захисту порушених цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Статтею 153 Земельного Кодексу України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Оскільки Скулинська сільська рада прийнятим 26.10.2015 рішенням № 50/3, з порушенням норм Конституції та закону, яким гарантовано непорушність права приватної власності, а також усупереч затвердженому генеральному плану села Скулин Ковельського району, віднесла до земель загального користування частину земельної ділянки ОСОБА_1 , переданої у приватну власність у 1993 році, це рішення є незаконним.

У зв`язку з визнанням незаконним рішення Скулинської сільської ради, яким фактично узаконено право проходу і проїзду відповідачу ОСОБА_3 через земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , суд обґрунтовано зобов`язав відповідача утриматись від неправомірних дій по проходу та проїзду по подвір`ю, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Викладені в апеляційній скарзі доводи та мотиви не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та помилкового тлумачення закону, тому не слугують підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідно до статті 375 ЦПК України, належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: