ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2019 року

м.Харків

справа № 641/4033/2019

провадження № 22-ц/818/5563/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Панас Н.Л., в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст рішення виготовлено 04 вересня 2019 року),-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 88 214,83 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2013 року в сумі 88 214,83 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково. Відповідач вважає, що стягненню з нього підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 866,01 грн., з яких: 4 526,04 грн. заборгованість по кредиту, 34 266,74 грн. заборгованість по процентам та 2 073,34 грн. заборгованість по комісії. А в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Апелянт просив здійснити перерозподіл судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом не враховано, що для стягнення частини суми боргу у спірних правовідносинах сплинув строк позовної давності. Крім того право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необгрунтованою. ОСОБА_1 зазначає, що строк дії договору встановлений до 12.12.2016 року. Останні платежі за кредитом сплачені ним 16 січня 2014 року та 24 лютого 2014 року. Вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором лише у розмірі 40 866,01 грн. Відповідач вказує також, що оскаржуване рішення ухвалено судом без його участі та без належного його повідомлення про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості у суді першої інстанції подати клопотання про застосування строків давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився у судове засідання. Разом з тим зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 211, 223 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням учасників справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом (а.с.57).

Проте доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи матеріали справи не містять. Наявні лише повідомлення про виклик в судове засідання від 10 липня 2019 року та від 22 серпня 2019 року за підписом судді, проте такі повідомлення не є доказами належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до закону (а.с.40,41).

Таким чином ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення йому судових повісток.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 83 323,56 грн. (а.с.8-9).

Пунктом 1.3., 1.4. вищевказаного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 19%. Комісія за надання Банком позичальнику пакету послуг сплачується позичальником в сумі, вказаній в Додатку №2 до договору.

Погоджено також строк кредиту, зазначено, що кредит надається позичальнику строком на 36 місяців до 12.12.2016 року (пункт 1.5.). Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені договором.

З інформаційної довідки про умови та сукупну вартість кредиту вбачається, що станом на 22 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.12.2013 року складає 88 214,83 грн. (а.с.10), з яких:

-20 823,61 грн. заборгованість за кредитом;

-51 159,37 грн. заборгованість за процентами;

-11 750,14 грн. заборгованість за комісією;

-4 481,71 грн. штрафні санкції.

Як на підставу позовних вимог, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором від 12.12.2013 року ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у розмірі 88 214,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Сторони не заперечують, що зобов`язання за кредитним договором від 12.12.2013 року ОСОБА_1 належним чином не виконав.

З інформації про умови та сукупну вартість кредиту вбачається, що станом на 22 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.12.2013 року складає 88 214,83 грн. (а.с.10), з яких: 20 823,61 грн. заборгованість за кредитом; 51 159,37 грн. заборгованість за процентами; 11 750,14 грн. заборгованість за комісією; 4 481,71 грн. штрафні санкції.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Матеріали справи свідчать про те, що укладаючи кредитний договір від 12 грудня 2013 року, сторони погодили, що строк його дії становить 36 місяців, тобто договір діє до 12.12.2016 року (пункт 1.5.). Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені договором.

12 грудня 2016 року закінчився строк дії кредитного договору, тому нарахування позивачем відсотків після зазначеної дати не відповідає вимогам закону.

Згідно інформації про сукупну вартість кредиту вбачається, що заборгованість відповідача за відсотками станом на 12.12.2016 року становить 34 266,74 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилко дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_1 не заперечує проти укладення кредитного договору від 22.08.2013 року, проте наполягає на застосуванні строків давності до спірних правовідносин. Зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено судом без його участі та без належного його повідомлення про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості у суді першої інстанції подати таке клопотання. Натомість останні платежі за кредитом сплачені ним 16 січня 2014 року та 24 лютого 2014 року. Вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором лише у розмірі 40 866,01 грн.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом.

При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягав на застосуванні строків давності до спірних правовідносин.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене та враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. Отже за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається із моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи убачається, що останній платіж за договором здійснений ОСОБА_1 24 лютого 2014 року на суму 1 150 грн., в подальшому відповідачем заборгованість за кредитом не сплачувалась.

Протягом наступних трьох років Банк знав про порушення своїх прав, проте не ставив питання про стягнення заборгованості.

Позовна заява АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подана лише у травні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності.

Колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 12.12.2013 року у межах строків давності та з урахуванням строку дії кредитного договору, а саме: у розмірі 40 866,01 грн., з яких: 4 526,04 грн. заборгованість по кредиту, 34 266,74 грн. заборгованість по процентам, 2 073,34 грн. заборгованість по комісії.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на спростування вищевказаних сум позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 46,33 % (з 88 214,83 грн. на 40 866,01 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 890 грн. (46,33% від 1921 грн.).

Проте апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, тому з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 991,50 грн. (2881,50 грн. 890 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором від 12.12.2013 року у розмірі 40 866,01 грн., з яких: 4 526,04 грн. заборгованість по кредиту, 34 266,74 грн. заборгованість по процентам, 2 073,34 грн. заборгованість по комісії.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 991,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук