Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 490/4054/17

провадження № 61-6145св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ? ОСОБА_2 ,

третя особа ? приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Яна Валеріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2018 року у складі судді Гуденко О. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В.,

Базовкіної Т. М., Шаманської Н. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та жінка без укладення шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , з січня 2010 року і до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тривалою хворобою ОСОБА_3 вона здійснювала за ним догляд, купувала ліки та продукти для дієтичного харчування. Вони збирались одружитись, реєстрація шлюбу була призначена на 24 жовтня 2015 року в Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Восени 2015 року стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, тому вони відклали весілля.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 квартири АДРЕСА_3 , та гаражу АДРЕСА_4. Як вказала позивач, вона як спадкоємець четвертої черги за законом звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я. В. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії.

ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінити черговість спадкування, надавши їй право на спадкування після смерті ОСОБА_3 . зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 вересня 2017 року задоволено заяву позивача про заміну первісного відповідача ? Миколаївської міської ради ? на належного відповідача ? ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від31 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю у період з січня 2010 року до моменту смерті ОСОБА_3 , оскільки показання свідків не є достатніми доказами існування у позивачки із спадкодавцем сім`ї в розумінні

статті 3 СК України, а довідка РАЦС про призначення дати реєстрації шлюбу свідчить про намір створити сім`ю, а не про її існування. Інших доказів, які б переконливо підтверджували факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з січня 2010 року до моменту смертіостаннього позивачем не було надано. Також позивачем не доведені твердження про наявність у ОСОБА_3 тяжкої хвороби та його перебування у безпорадному стані, так і надання позивачкою протягом тривалого часу матеріальної та іншої допомоги, якої він потребував, а тому відсутні передбачені законом підстави для зміни черговості спадкування.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня

2018 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі:

20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, надали неналежну оцінку доказам у справі. Заявник вказує, що показами свідків у сукупності з іншими доказами підтверджується: факт її проживання з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини; надання нею протягом тривалого часу необхідної допомоги ОСОБА_3 , який перебував у безпорадному стані та потребував допомоги.

Доводи інших учасників справи:

У травні 2019 року представник ОСОБА_4 адвокат Іванова Т. В. подала до Верховного Суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 490/4054/17 з Центрального районного суду міста Миколаєва.

У травні 2019 року матеріали цивільної справи № 490/4054/17 надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3

Обсяг спадкового майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 на момент смерті є: квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; гараж АДРЕСА_4.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 17/2016, 08 листопада

2016 року до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я. В. звернувся син померлого ? ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини. Другий син спадкодавця - ОСОБА_7 відмовився від належної йому частки у спадщині на користь свого брата - ОСОБА_4

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано 12 серпня

1992 року.

22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я. В. із заявою про прийняття спадщини.

Згідно довідки № 5830 від 08 листопада 2016 року, виданої ТОВ «Соляні», на день смерті ОСОБА_3 за адресою його реєстрації ніхто крім нього не був зареєстрований.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового Реєстру № 45713247 від 08 листопада 2016 року ОСОБА_3 заповіт не вчиняв та спадковий договір не укладав.

Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалось.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (частина перша статті 1258 ЦК України).

За правилами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв`язку з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Надавши оцінку показам свідків, письмовим доказам, поданим сторонами, суди дійшли висновку, що позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з січня 2010 року і до дня його смерті. Подані суду довідка РАЦСу про призначення дати реєстрації шлюбу, довідки з лікарні та покази свідків щодо спільного проводження часу не підтверджують факту ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків протягом заявленого позивачем періоду, виникнення усталених відносин, притаманних подружжю.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК Українифізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судами правильно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. Посилання позивача на наявність у ОСОБА_3 захворювань та придбання нею ліків та спеціальних продуктів для ОСОБА_3 не підтверджують того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

Позивач не надала суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги про встановлення факту проживання понад п`ять років однією сім`єю без реєстрації шлюбу є недоведеними, а тому ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом четвертої черги (стаття 1264 ЦК) після смерті ОСОБА_3 , тоді як право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Також позивачем не надано доказів перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані та доказів на підтвердження надання позивачем матеріальної та іншої допомоги ОСОБА_3 і наявність у останнього потреби у такій допомозі. Посилання позивача на наявність у

ОСОБА_3 захворювань також не свідчить про те, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

З урахуванням наведеного, оскаржені рішення є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу

ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від31 жовтня

2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко