Справа № 442/5831/19 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/3412/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючої - судді Гарасимків Л.І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.12.2010 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 10.05.2019 року становить 29702,48 грн., і яка складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 602,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 23259,33 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3950,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1390,59 грн. штрафу (процентна складова).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Вважає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту. Посилається на те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору та звертає увагу на те, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» особисто підписана відповідачем, в якій зазначено базову ставку за користуванням кредитом, порядок нарахування пені та розмір штрафів.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишак О.В. подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких зазначив, що випискою по рахунку та розрахунком заборгованості стверджується використання боржником суми кредитного ліміту, щодо якої банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості, в тому числі за простроченим тілом кредиту, що не повернуто банку у строки, визначені договором. Посилається на те, що судом першої інстанції не присуджено в користь банку заборгованості за фактично використаним кредитним лімітом, зокрема, тією частиною тіла кредиту, строк сплати якого настав на дату подання позову до суду (заборгованість за простроченим тілом кредиту), а така сума дійсно використана боржником, що стверджується випискою по карті, розрахунком заборгованості за договором. Стверджує, що факт отримання кредитних карт, строку дії таких підтверджується прінт-скрінами робочих сторінок програмного комплексу банку, що додаються (на 2-х аркушах), з яких встановлено, що остання за договором карта № НОМЕР_1 зі строком дії 07/18 отримана позичальником об 11 год. 17 хв. 17.03.2015 року. Також звертає увагу на те, що не може застосовуватись до спірних правовідносин Постанова Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/1807/19, оскільки зазначені в ній обставини не є тотожними обставинам у цій справі, оскільки, як стверджується матеріалами цієї справи 13.05.2011 року боржник особисто підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, за якою сторонами письмово погоджено всі істотні умови кредитного договору, зокрема ті, щодо яких заявлено позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання (арк. спр. 70), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини справи.

Відповідно до підписаної між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 анкети-заяви б/н від 17.12.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (арк. спр. 7).

В анкеті-заяві б/н від 17.12.2010 року ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (арк. спр. 7 зворот). Такі обставини, суд першої інстанції розцінив як те, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (арк. спр. 8, 9-23).

Судом встановлено, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку (арк. спр. 17).

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, який банком неодноразово переглядався в сторону збільшення, що давало можливість відповідачу проводити видаткові операції в межах встановлених лімітів.

В той же час, відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить розрахунок суми заборгованості за договором №б/н від 17.12.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 10.05.2019 року ( арк. спр. 5-6).

Фактичне виконання даних умов договору також стверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку ОСОБА_1 (акр. спр. 53-56).

Як підтверджується прінт-скріном робочої сторінки програмного комплексу банку, за яким ведеться облік відкритих карткових рахунків по картці Універсальна 55 днів, то цій картці присвоєно референс договору № SAMDNWFC8.

Під цей референс договору позичальник ОСОБА_1 отримав в користування карти: 671098 - строк дії картки 05/16 та НОМЕР_1 - строк дії картки 07/18, що свідчить про одночасне використання відповідачем цих карток за одним договором (арк. спр. 72,73).

Додатково, вказана обставина підтверджується й випискою по рахунку, за якою сумарно обліковується заборгованість в межах змінного ліміту кредитування за договором із урахуванням прихідних та видаткових операцій одночасно саме цих карт (акр. спр. 53-56).

Останню картку НОМЕР_1 зі строком дії 07/18 позичальником отримано 17.03.2015 року, що стверджується прінт-скріном робочої сторінки програмного комплексу банку, на якій позичальник сфотографований (арк. спр. 73), а фактичне використання цієї картки розпочав 05.11.2015 року першою видатковою операцією на суму 400,00 грн., що вбачається із виписки по рахунку за вказаною датою (арк. спр. 53 зворот).

Наступні видаткові операції сягали й розміру декілька тисяч гривень протягом дня, а залишок використаного кредитного ліміту, що залишився неповернутим банку склав 602,56 грн., що додатково стверджується й розрахунком заборгованості за договором, за яким зведені всі витрати та погашення.

Із зазначеного розрахунку та матеріалів справи встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10.05.2019 року становить 29702,48 грн., і яка складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 602,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 23259,33 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3950,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1390,59 грн. штрафу (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підписував Умови та правила надання банківських послуг, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, суд першої інстанції, ураховуючи правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17, дійшов висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому, з огляду на положення ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, однак, відмовив в задоволені позову і в цій частині вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають матеріалам справи.

Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено з матеріалів справи, 17 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № НОМЕР_2 на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальна»/GOLD. Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_1 погодив, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, позивачем до апеляційної скарги додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», яка підписана відповідачем і в якій зазначено, що з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, відповідач ознайомлений (арк. спр. 57).

Підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць 2,5%, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорював умови кредитування та отримання ним кредитних карток із встановленим банком розміром кредитного ліміту.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Крім того, відповідач не подано відзиву на позовну заяву, не подано відзиву на апеляційну скаргу та не подано будь-яких заперечень щодо користування ним наданими йому позивачем кредитними картками.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

АТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду з позовом, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року, яка станом на 10.05.2019 року становить 29702,48 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 602,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 23259,33 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3950,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1390,59 грн. штрафу (процентна складова).

Оскільки судом встановлено як використання позичальником запропонованого банком ліміту кредитування, так і часткове його погашення за картками в межах договору до суми 602,56 грн., тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 602,56 грн.

Разом з тим, за результатами розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафів.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Із наданого банком розрахунку встановлено, що нарахування пені та штрафів передбачено за одне і теж порушення - прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Отже, у суду відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 штрафів в сумі 500 грн. - фіксована частина, та 1390,59 грн. - процентна складова.

Крім того, оскільки сторонами було погоджено умови кредитування щодо нарахування та сплати пені, апеляційний суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по пені та вважає, що такі вимоги необхідно задовольнити частково.

Так, банком передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення строків сплати суми кредиту та нараховано два види пені, а тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставним задоволення вимоги про стягнення одночасно двох видів пені за одне й теж порушення зобов`язання, та вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 3950,00 грн. необхідно відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки нарахована АТ КБ «ПриватБанк» пеня за прострочене зобов`язання в сумі 23259,33 грн. є значною та неспівмірною із розміром збитків, апеляційний суд відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за необхідне зменшити її розмір до розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту, а саме, до 602,56 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення позову АТ «Приватбанк», а саме на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року в сумі 1205 грн. 12 коп., з яких: 602 грн. 56 коп. тіло кредиту, 602 грн. 56 коп. пеня) заборгованості за кредитним договором.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 1921 грн. судового збору (арк. спр. 36), а за подання апеляційної скарги 2881,50 грн. (арк. спр. 58).

Розрахунок судового збору проводиться за умови часткового задоволення позову: 1205 грн. 12 коп. х 100 : 29702,48 грн. (ціна позову) = 4,06 %, що становить 77 грн. 99 коп. від суми судового збору 1921 грн., сплаченої позивачем до суду першої інстанції + 116 грн. 99 коп. (4,06 % від суми судового збору 2881 грн. 50 коп., який сплачено позивачем за подання апеляційної скарги).

Отже, всього з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 77,99 грн.+116,99 грн. = 194,98 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) 1205 (одну тисячу двісті п`ять) грн. 12 коп. (з них: 602 (шістсот дві) грн. 56 коп. тіло кредиту, 602 (шістсот дві) грн. 56 коп. пеня) заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) судові витрати в розмірі 194 (сто дев`яносто ) грн. 98 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.