Дата документу 24.12.2019
Справа № 334/748/18
Провадження № 2/334/544/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 25 серпня 2001 року він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01.12.2015 року (справа №331/7966/15-ц) було розірвано.

До реєстрації шлюбу з відповідачкою позивачем була отримана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яку він приватизував, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №86 від 14.01.2000р.

Під час шлюбу позивачем у 2001 році були усиновлені донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на сьогоднішній день є повнолітніми. Оскільки однокімнатна квартира для чотирьох осіб була замала, було прийнято рішення продати його однокімнатну квартиру та купити трикімнатну.

Таким чином, квартира позивача була продана 02 листопада 2004 року за 63180 грн.(еквівалент 12000$).

01 листопада 2004 року позивач віддав завдаток в розмірі 1120 грн. та 10 листопада 2004 року була придбана спірна квартира АДРЕСА_3 за 15000 $. Квартира оформлена на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що позивач не зміг надати свій паспорт.

Відповідачка на початку 2012 року виїхала за межі України на заробітки та з того часу позивач її не бачив. Вона спілкується тільки з дітьми через Інтернет, надсилає їм частину зароблених коштів, а позивач був вимушений зі своєї пенсії сплачувати за всіх усі житлово-комунальні послуги. Важке матеріальне становище змусило позивача звернутись до суду з позов про стягнення з дітей аліментів на його утримання, який заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2015 року (справа №331/7487/15-ц) був задоволений.

Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_3 , яка оформлена на ОСОБА_2 , належить їм обом на праві спільної сумісної власності та вони мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, так як іншої домовленості між сторонами не було. Однак, позивач позбавлений права володіння своєю часткою квартири, у зв`язку з тим, що відповідачка, після розірвання шлюбу, не бажає в добровільному порядку поділити спірну квартиру. Іншого житла у позивача немає, у зв`язку з чим він змушений звертатись із позовом до суду.

Просить визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом спільної

сумісної власності подружжя. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру

АДРЕСА_3 1/2 частині квартири за кожним. Виключити з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно відомості щодо виникнення права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. реєстровий № 3384.

Відповідачкою був наданий відзив на позовну заяву в якій вона зазначила, що вона погоджується з тим, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була набута ними протягом шлюбу. Однак через конфлікти в сім`ї протягом останніх років вони не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Позивач залишився проживати у спірній квартирі один. Вважає, що квартира повинна залишитися дітям, а не позивачу, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Під час розгляду справи позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив визнати квартиру АДРЕСА_3 такою, що не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , скасувавши державну реєстрацію зазначеної квартири за ОСОБА_2 .

Уточнена позовна заява не була прийнята до судового розгляду, оскільки питання про її прийняття було відкладено до наступного судового засідання для надання позивачем доказів сплати судового збору у належному розмірі, після чого позивач звернувся до суду з клопотанням від 18.11.2019 про те, що він підтримує свій первісний позов та просить суд визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_3 кожному, виключити з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно відомості щодо виникнення права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П., реєстровий №3384. Стягнути на користь держави з відповідача ОСОБА_2 судовий збір.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, оскільки вважає їх обґрунтованими та законними.

Відповідач та його представник проти визнання права власності по Ѕ частині кожному в квартирі АДРЕСА_3 не заперечували. З первинними позовними вимогами позивача погодились.

Вислухав пояснення учасників процесу, дослідив письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25 серпня 2001 року, зареєстрованим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 207 (а.с.3).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 14 грудня 2015 року (а.с.4)

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 про право власності на житло від 14.01.2000р. ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , яка була продана, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.11.2004р. (а.с.8,9).

10 листопада 2004 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_2 (а.с.12,13,14-15).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана в період шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки сторін у спільному майні є рівними.

У статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання квартири АДРЕСА_3 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю подружжя є обґрунтованими та законними, а тому в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно відомостей щодо виникнення права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2004, спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2025,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено судом 03.01.2020.

Суддя: Турбіна Т. Ф.