Справа № 441/1424/17 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/894/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_5 ,третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконним та недійсним рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 150 від 15 липня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,07 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на ст. ст. 118, 120 ЗК України, на Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначає, що вона є власником 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , у її користуванні знаходиться земельна ділянка, закріплена за житловим будинком площею 0.10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, і яка у неї не вилучалася, а ОСОБА_5 належить 2/5 вказаного житлового будинку. Їй стало відомо про прийняття Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області 15 липня 2016 року рішення №150 «Про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,07 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке вона вважає незаконним, оскільки ОСОБА_5 , з врахуванням положень ст. 120 ЗК України, вправі претендувати на земельну ділянку значно меншої площі.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає його незаконним та необґрунтованим прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справ, що призвело до неправильного та неповного дослідження доказів та їх оцінки. Вважає невірним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вона є власником 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №113624997 від 12.02.2018 року вона є власником цілої частини будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_5 ніколи не користувався земельною ділянкою орієнтованою площею 0,07 га, закріпленою за житловим будинком АДРЕСА_1 . Крім того, апелянт зазначає, що Суховільська сільська рада не мала права оскаржуваним рішенням надавати дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,07 га, що знаходиться АДРЕСА_1 , оскільки така площа земельної ділянки за житловим будинком АДРЕСА_1 не закріплена, а ОСОБА_5 користувався земельною ділянкою, яка прилягала до його житлового будинку і ніколи не користувався земельною ділянкою, на якій розміщені господарські будівлі позивачки. Вважає, що суд в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 є власником 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки вона є власником цього житлового будинку в цілому, а ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Апелянт зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що за житловим будинком АДРЕСА_1 була закріплена земельна ділянка площею не 0.1235 га, а 0.1495 га, а відтак поділу підлягала земельна ділянки площею 0.1495 га. В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції невірно погодився з визначенням в оскаржуваному рішенні сільської ради площі земельної ділянки, яка визначена пропорційно часткам сторін у житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки право часткової власності на будинок є припиненим. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не звертався до органу місцевого самоврядування із заявами про виготовлення технічної документації на земельну ділянку, а відтак оскаржуване рішення Суховільської сільської ради № 150 від 15 липня 2016 року є недійсним. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем його майна згідно із заповітом, є його брат ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Богаченко О.І., а відтак ухвалою судового засідання від 19.08.2019 року проведено заміну відповідача, ОСОБА_5 його правонаступником, ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 , правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності порушеного права позивачки ОСОБА_1 , яке б підлягало судовому захисту, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами, що оскаржуваним нею рішенням сесії Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області порушуються її права чи законні інтереси.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2013 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 14.03.2014 року безспірно встановлено, що за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 0.1235 га.

А відтак, встановленою є обставина, що за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0.1235 га.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частини, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З врахуванням того, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2013 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , то у зв`язку з переходом до ОСОБА_5 права власності на 2/5 частини цього житлового будинку до нього перейшло право на користування земельною ділянкою у розмірі 2/5 частини всієї площі.

І оскільки площа земельної ділянки, закріпленої за житловим будинком АДРЕСА_1 становить 0.1235 га, то до ОСОБА_5 перейшло право на користування частиною земельної ділянки площею 0.0494 (0.05) га.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 04.01.2016 року витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.026 га, що знаходяться по межі між земельною ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і яка прилягає до земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_7 , що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 та повернуто її у користування ОСОБА_5 ; зобов`язано ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою площею 0.026га шляхом демонтажу самовільно встановленої металевої огорожі.

Оспорюваним рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 15 липня 2016 року №150 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ ОСОБА_5 » надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0.07 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з оспорюваного рішення, Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області, приймаючи оскаржуване рішення, взяла до уваги вищезгадані рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.11.2015 року та від 04.01.2016 року, і з врахуванням встановлених судом обставин дійшла до вірного висновку щодо площі земельної ділянки 0.07 га та надала ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Обставини, встановлені рішеннями Городоцького районного суду Львівської області від 19.11.2015 року та від 04.01.2016 року, спростовують доводи апелянта про те, що площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 має вираховуватися сумарно, виходячи з площі земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням АДРЕСА_1 площею 0.1235 га та земельної ділянки площею 0.026 га, яка витребувана з незаконного володіння ОСОБА_7 та повернута у користування ОСОБА_5 , тобто, з площі 0.1495 га, і орієнтовна площа земельної ділянки ОСОБА_5 має становити 0.0598 га, а не 0.07 га.

При визначенні площі земельної ділянки Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області виходила з площі земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням АДРЕСА_1 в розмірі 0.1235 га із врахуванням частки ОСОБА_5 в будинковолодінні АДРЕСА_1 , що становить 2/5 часток, вірно встановила, що ця площа становить 0.0494 га (0.05 га).

Земельна ділянки площею 0.026 га, яка витребувана з незаконного володіння ОСОБА_7 , рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 04.01.2016 року повернута у користування лише ОСОБА_5 , а відтак ОСОБА_1 не має будь - якого відношення до цієї земельної ділянки і не вправі на неї претендувати.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 15 липня 2016 року №150 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ ОСОБА_5 » не порушуються права позивачки ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не звертався до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області із відповідною заявою, спростовується заявами ОСОБА_5 від 25.05.2016 року про надання дозволу на виготовлення права власності на земельну ділянку площею 0.05 га та 0.026 га.

Оскільки відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, тобто, судовому захисту підлягає лише порушене право, суд першої інстанції, встановивши відсутність порушення прав позивачки, вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.08.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.