ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1075/19Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/697/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: представника відповідача ОСОБА_1 Адвоката Цястуна Р.П.; представника позивача ОСОБА_2 адвоката Жеребецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1075/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року про забезпечення позову, постановлену суддею Снігурським В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом із цим, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах заявленої ціни позову .

В обґрунтування заяви вказав, що ціна позову становить 1315500 грн, що підлягає стягненню за умовами договору позики від 19 вересня 2016 року та вимоги про погашення боргу спадкодавця від 07 березня 2019 року, яких відповідач виконувати добровільно немає наміру в межах вартості успадкованого майна.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . Ухвала спрямована до негайного виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права, розгляд питання про забезпечення позову неповноважним складом суду з порушенням правил територіальної підсудності, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Жеребецька І.О. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись, що дії відповідача спрямовані на невиконання договірних зобов`язань, з метою уникнення відповідальності та невиконання судового рішення в майбутньому.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Цястун Р.П. підтримав апеляційну скаргу, мотивуючи, мотивуючи, що розгляд питання про забезпечення позову неповноважним складом суду з порушенням правил територіальної підсудності, а також, що позивачем не було доведено і судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Жеребецька І.О. апеляційної скарги не визнала, стверджуючи, що реальною загрозою невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду є саме по собі невизнання відповідачем вимог позивача про повернення боргу спадкодавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала таким вимогам не відповідає.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Суд, всупереч вимогам ст.187 ЦПК України , не встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яким є дім 4 по АДРЕСА_2 (а.с.49, 49-зворот), та розглянув питання забезпечення позову із порушенням норм п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.ч.1,3 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Однак, заява про забезпечення позову (а.с.20-22), не містить посилання на існування конкретних обставин, якими б підтверджувалось, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; у справі також відсутні докази, котрі б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не звернув увагу на відсутність доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, співмірності забезпечення із позовними вимогами та помилково наклав арешт на все нерухоме майно відповідача, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у заяві про забезпечення позову.

Аргументи сторони позивача, що реальною загрозою невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду є саме по собі невизнання відповідачем вимог позивача про повернення боргу спадкодавця, колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не відповідають вимогам ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Ухвалюючи при встановлених на даний час обставинах нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , колегія суддів зауважує, що, відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 30 серпня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

Парандюк Т.С.