Справа № 275/589/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

за участю представника позивача адвоката Штундюка О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , що постійно проживала в належному їй будинку по АДРЕСА_1 .Після її смерті відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок, право власності на який не було зареєстровано в органах реєстрації нерухомого майна.Зазначила, що є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим 16 березня 2002 року секретарем виконавчого комітету Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.На момент смерті спадкодавця вона проживала разом з нею без реєстрації та прийняла спадщину.В червні 2018 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Брусилівського нотаріального округу Житомирської області з тим, щоб їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак нотаріус відмовив їй у видачі такого свідоцтва у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини.Вказала, що факт спільного проживання її разом з ОСОБА_2 на момент її смерті можуть підтвердити свідки.Враховуючи те, що вона являється спадкоємцем за заповітом, у встановлений законом строк прийняла спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на момент її смерті, через що має право на визнання за собою права власності на вказане спадкове майно.

Просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , тавизнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Представник позивача адвокат Штундюк О.А. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, яку просив задовольнити.

Представник відповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справу в їх відсутність, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що ОСОБА_2 та її онука ОСОБА_1 проживали разом в житловому будинку по АДРЕСА_1 до смерті ОСОБА_2 у березні 2009 року.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 121 від 24.01.2019 року, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області, згідно погосподарської книги Соловіївської сільської ради № 1 за 2006 -2010 року, за померлою в 2009 році ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується житловий будинок загальною площею 84 кв.м., 1946 року побудови, в АДРЕСА_1 ), за яким рахується земельна ділянка 0,60 га, яка не приватизована (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 107 від 21 січня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області, на час смерті ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а/з № 6 від 05.03.2009 року), яка відповідно до погосподарської книги Соловіївської сільської ради № 1 за 2006 - 2010 роки одна була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на час смерті без реєстрації проживала та вела спільне господарство її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Крім того, факт сумісного проживання позивачки та померлої ОСОБА_2 також підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Згідно копії заповіту від 16.03.2002 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету с. Соловіївка, ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 11). Вказаний заповіт на момент смерті ОСОБА_2 не скасований та не змінений.

Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 27.06.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її баби ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 було пропущено строк прийняття спадщини (а.с. 12).

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що інформація про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 відсутня (а.с. 13)

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як роз`яснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1946 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно даних погосподарської книги на 2006-2010 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав ОСОБА_2 , суд вважає, що будинок АДРЕСА_1 входить до складу спадщини померлої ОСОБА_2 .

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм закону та всіх встановлених обставин справи у суду наявні законні підстави встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі ст.ст. 331, 1218, 1268, 1296 ЦК України та керуючись 12, 13, 81, 89, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Брусилівським РВ УМВС України в Житомирській області 23.03.1995 р., ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк