Справа № 2-104/11
Провадження № 2/638/1138/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретарів Романової О.В., Комлєві Д.В., Тітової М.О.

за участю :

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Михайлова Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 « Про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі продажу недійсним та стягнення грошової компенсації », третя особа ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2008 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 «Про поділ майна подружжя,визнання договору купівлі продажу недійсним та стягнення грошової компенсації», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24.04.2012 ( т. 5, а.с.а.с. 13-16 ), остаточно просила суд поділити майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відступивши від рівності часток на її користь та виділити її на праві приватної власності наступне майно, а саме : квартиру АДРЕСА_1 ; 21/100 частини квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину садового будинку літ. «А-1» цегляний загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину автомобіля марки «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину автомобіля марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 ; 1/2 частину гаражного боксу №25 ГБК «Весна», розташованого по вул. АДРЕСА_3 Ролана, АДРЕСА_4 в м. Харкові, а всього на загальну суму 391 619,50 грн. Іншу частину зазначеного майна просила виділити на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 на загальну суму 350 746,50 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину статутного капіталу ТОВ «Кріт» у розмірі 125 000,00 грн.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 13.02.08, визнавши за нею право приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити її порушене право власності на 1/2 частину вказаної квартири шляхом придбання квартири, загальною площею 76,0 кв.м. у новозбудованому будинку в Шевченківському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова»; визнати порушенням її права спільної сумісної власності відчуження відповідачем ОСОБА_3 машиномісця № АДРЕСА_6 загальною площею 17,9 кв.м. розташованого у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_3 та стягнути з відповідача ОСОБА_3 1/2 частину вартості вказаного машиномісця в розмірі 24 754,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_2 зазначено, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1994 по 25.09.2007. Від даного шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей, які мешкають разом з нею та знаходиться її утриманні. З відповідачем вона разом не мешкає, сумісного господарства не веде. Все зазначене нею в позові майно було придбано під час перебування в зареєстрованому шлюбі за кошти їх родини. Квартира АДРЕСА_5 та машиномісце було відчужено відповідачем без її згоди, тому зазначені дії відповідача щодо одноособового розпорядження майном є неправомірними. Вважає, що приватизовані відповідачем 42/100 частини квартири АДРЕСА_2 також підлягають розподілу, як майно придбане відповідачем під час перебування у шлюбі. Крім того позивач зазначає, що з нею проживають сумісні діти сторін, які перебувають на її вихованні та утриманні, тому її доля в праві власності на спірне майно підлягає збільшенню, з вказаним неї відступленням від рівності часток. Згоди з відповідачем щодо розподілу спірного майна не досягнуто.

12.09.2008 відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд визнати за ним право приватної власності на автомобіль марки «Audi Q7», квартиру АДРЕСА_5 , житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55. ( т. 1, а.с.а.с. 24-26; т. 2, а.с.а.с. 95-97 ).

При цьому, в своєму зустрічному позові відповідач ОСОБА_3 не заперечував щодо придбання під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 зазначених останньою автомобілів, будинку та земельної ділянки в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55, квартир розташованих за адресами : АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 . Щодо іншого зазначеного позивачем майна позовні вимоги не визнає, так як вказане майно не є сумісним. З позивачем ОСОБА_2 у нього напружені стосунки, згоди щодо розподілу спірного майна між ними не досягнуто.

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 13.05.2009 зустрічний позов ОСОБА_3 було об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 ( т. 1, а.с.а.с. 72-73 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 було закрито провадження по зазначеної цивільної справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо стягнення з останнього на користь позивача 1/2 частини статутного капіталу ТОВ « Кріт ». ( т. 5, а.с. 37 ).

Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя були частково задоволені. Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно : 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;1/2 частину садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаражу літ. «В», що знаходяться в с. Ржавець Харківського р-ну Харківської АДРЕСА_9 . в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, яка знаходиться в с. Ржавець Харківського р-ну Харківської обл. в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину автомобіля «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину автомобіля «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 частину сараю літ. «Б», «Г», 1/2 частину гаражу літ. «В», що знаходяться в с. Ржавець Харківського р-ну Харківської АДРЕСА_9 . в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,103 га, яка знаходиться в с. Ржавець Харківського р-ну Харківської обл. в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; 1/2 частину автомобіля «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину автомобіля «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 . Зобов`язано ОСОБА_3 придбати квартиру, загальною площею 76,0 кв.м. у новозбудованому будинку в Дзержинському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова`для ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24 754,00 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в іншій частині, відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

З зазначеного рішення суду вбачається, що під час розгляду справи представником ОСОБА_2 було уточнено її позовні вимоги, а саме : замість гаражного боксу №25 в ГБК «Весна», розташованого по вул. Р. Ролана, 12 в м. Харкові, представник ОСОБА_2 просив суд поділити між подружжям гараж № АДРЕСА_10 загальною площею 22,2 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_11 . ( т. 5, а.с.а.с. 40-44 ).

29.09.2014 представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012, провадження за якою було відкрито ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.10.2014, в якої просив скасувати зазначене рішення суду та постановити нове рішення за яким визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль марки «Audi Q7», квартиру АДРЕСА_5 , садовий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55. За позивачем Рудник просив суд визнати право приватної власності на автомобіль марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 100000 гривен. ( т. 5, а.с.а.с. 54-56, 72 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.06.2015 заява представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 була задоволена, зазначене рішення суду було скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами з призначенням справи до судового розгляду у визначену дату. ( т. 5, а.с. 155 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 було закрито провадження по зазначеної цивільної справі в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у зв`язку з відмовою від зустрічних позовних вимог. ( т. 5, а.с. 164 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 було затверджено мирову угоду від 29.05.2015 укладену по зазначеній цивільній справі між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , провадження по справі було закрито у зв`язку з затвердженням мирової угоди. ( т. 5, а.с.а.с. 181-182, 185 ).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.05.2017 апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвали Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 про закриття провадження по справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 та закриття провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_2 у зв`язку з затвердженням мирової угоди, була задоволена частково. Ухвала Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 про закриття провадження по справі за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 була залишена без змін. Ухвала Дзержинського райсуду м. Харкова від 18.06.2015 про закриття провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_2 у зв`язку з затвердженням мирової угоди була скасована, питання щодо мирової угоди було передано на новий розгляд суду першої інстанції. ( т. 5, а.с.а.с. 23-26 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.02.2019 клопотання ОСОБА_4 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було задоволено. ( т. 5, а.с.а.с. 87, 91 ).

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 31.10.2019 було відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у затвердженні мирової угоди, так як її умови порушують права та законні інтереси третьої особи ОСОБА_4 та відповідно до приписів п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України судовий розгляд зазначеної цивільної справи було продовжено.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надавши право представляти свої інтереси в суді представнику ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Рябовол В.В., який діє на підставі відповідного договору про надання правої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( т. 6, а.с.а.с. 36-37 ) у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача ОСОБА_2 , просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї уточненої позовної заяві в редакції від 24.04.2012. При цьому наголошували на тому, що в період перебування в шлюбних відносинах сторони, для потреб родини, за сумісні кошти придбали зазначене в позовної заяві спірне майно, за виключення частини квартири АДРЕСА_2 , яка була придбана відповідачем внаслідок приватизації.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибув про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши право представляти свої інтереси в суді представнику ОСОБА_5 .

Представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Михайлов Н.С., який діє на підставі відповідного ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( т. 6, а.с.а.с.115-116 ) в судовому засіданні просив суд вирішити зазначений спір відповідно до приписів діючого законодавства, визнавши право власності по Ѕ частині майна кожному співвласнику, з підстав викладених них в своїх письмових поясненнях по суті позовних вимог. ( т. 6, а.с.а.с. 117-118 ).

При таких обставинах, суд враховуючи позицію представника позивача, представника третьої особи і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності сторін.

Суд, вислухав пояснення представників позивача та третьої особи і дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_2 обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

В судовому засіданні, з досліджених копій свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу, свідоцтв про народження дітей та рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 25.09.2007 вбачається, що позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 23.04.1994 по 25.09.2007 від якого сторони мають трьох сумісних дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ( т. 1, а.с.а.с. 9, 12, 13, 14, 27 ).

Також в судовому засіданні встановлено, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , для потреб своєї родини, придбали як рухоме так і нерухоме майно, а саме : квартиру АДРЕСА_1 ; садовий будинок літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., сарай літ. «Б», «Г», гараж літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; земельну ділянку загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; автомобіль марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 ; машиномісця № НОМЕР_3 розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_5 . ( т. 1, а.с.а.с. 10, 11, 183-184, 185, 186, 187, 198-199, 215, 232-234; т. 2, а.с.а.с. 122, 166, 179-180, 182, 209-239; т. 5, а.с.а.с. 17, 144 ).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що право власності на зазначене рухоме та нерухоме майно, за згодою подружжя було зареєстровано, як на ім`я позивача ОСОБА_2 , а саме на наступне майно : садовий будинок, сарай, гараж, розташовані в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; земельну ділянку розташовану в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55; автомобіль марки «Seat Ibiza», так і на ім`я відповідача ОСОБА_3 , а саме на наступне майно : квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_5 ; автомобіль марки «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 ; машиномісце № НОМЕР_3 розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні наявними доказами стверджено, що вказане спірне рухоме та нерухоме майно, по взаємної згоді сторін було придбано під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільним сумісним майном сторін.

Вказані встановлені в судовому засіданні обставини щодо зазначених правовідносин, в частині придбання спірного рухомого та нерухомого майна за рахунок сумісних коштів сторін, його призначення та використання для потреб родини сторін, в судовому засіданні були підтверджені та не заперечувались як представником позивача, так і в своїх письмових поясненнях відповідачем, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз`яснив в абзаці 1 п. 24 постанови ПВС України від 21.12. 2007 № 11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 22 постанови ПВС України від 21.11.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 спірний автомобіль марки «Audi Q7» 04.06.2008 був реалізований без згоди позивача ОСОБА_2 , а тому суд вважає, що згоди на реалізацію транспортного засобу на момент його відчуження між сторонами не досягнуто, а від так, позивач ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частині спірного автомобіля. ( т. 5. а.с.а.с. 144-147, 150-151 ).

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.01.2013 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості частки спільного майна, були задоволені, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 в рахунок компенсації ринкової вартості 1/2 частки спірного автомобіль марки «Audi Q7» була стягнення відповідна грошова компенсація. ( т. 5, а.с.а.с. 62-63 ).

Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частини поділу в натурі автомобіля марки «Audi Q7» державний номер НОМЕР_1 задоволенню не підлягають, так як питання грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля вирішено вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 спірне машиномісце № НОМЕР_3 розташоване у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_3 було реалізоване без згоди позивача ОСОБА_2 08.04.2011 за 49508 гривень, якими відповідач розпорядився на власний розсуд. ( т. 2, а.с.а.с. 119-122, 179-180, 182 ).

Відповідно до приписів ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Тому суд вважає, що так як згоди на реалізацію машиномісця на момент його відчуження між сторонами не досягнуто, підлягає поновленню порушене право власності позивача ОСОБА_2 на зазначене машиномісце, шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частині спірного машиномісця в розмірі 24754 гривен.

Позивач ОСОБА_2 також просила суд визнати договір купівлі-продажу від 13.02.2008 спірної квартири АДРЕСА_5 недійсним, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити її порушене право власності на 1/2 частку квартири, шляхом придбання квартири, загальною площею 76,0 кв.м. у новозбудованому будинку в Шевченківському районі м. Харкова поруч зі станцією метро «Наукова».

Суд вважає, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають так як є взаємовиключними. Як встановлено в судовому засіданні спірна квартира дійсно була придбана сторонами під час шлюбу, тому як позивачу так і відповідача на праві власності належала по 1/2 частина спірного житла ї продаж зазначеної квартири повинен було вчинити саме за взаємною згодою співвласників житла, що відповідачем не було здійснено.

Однак, суд вважає, що не може бути визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, а також витребувано її у добросовісного набувача і одночасно зобов`язано відповідача придбати іншу квартиру в рахунок компенсації за спірну частку.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 спірна квартира АДРЕСА_5 реалізована без згоди позивача ОСОБА_2 13.02.2008 за 560000 гривень, якими відповідач розпорядився на власний розсуд. ( т. 1, а.с. 10; т. 2, а.с. 87; т. 5, а.с.а.с. 137, 138, 140-142 ).

В судовому засіданні сторонами клопотань про призначення та проведення відповідної судово - товарознавчої експертизи для визначення вартості вказаної квартири не заявлялось, визначена в договорі купівлі продажу вартість квартири не оскаржувалась.

Тому суд, виходячи з визначеної в договору купівлі продажу вартості квартири, також вважає, що, відповідно до приписів ст. 68 СК України, так як згоди на реалізацію зазначеної квартири на момент її відчуження між сторонами не досягнуто, підлягає поновленню порушене право власності позивача ОСОБА_2 на сказану квартиру, шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частині спірної квартири в розмірі 280000 гривен.

Однак як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 під час розгляду зазначеної цивільної справи добровільно сплатив позивачу ОСОБА_2 частину грошової компенсації в рахунок спірного нерухомого майна в розмірі 10000 доларів США, що як встановлено сторонами еквівалентно 220000 гривен, про що свідчить відповідна власноручно складена позивачем ОСОБА_2 розписка від 29.05.2015, тому суд вважає, що з врахуванням вказаної суми з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в грошової компенсації вартості 1/2 частини вищезазначеної спірної квартири в сумі 60000 гривен. ( т. 5, а.с.а.с. 175, 178-179 ).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц наведений правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 21/100 частини квартири АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що 42/100 частини квартири АДРЕСА_2 не є спільною сумісною власністю сторін, хоча право власності на неї у відповідача ОСОБА_3 виникло під час шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , однак право власності у відповідача ОСОБА_3 щодо частки квартири виникло з підстав її приватизації, яка мала місце 06.07.1994 та у відповідності з нормами законодавства, які діяли на час приватизації квартири, стала особистою власністю відповідача ОСОБА_3 ( т. 1, а.с.а.с. 10, 84 ).

Тому суд не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_2 на приписи ч.5 ст.61 СК України, відповідно до якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, оскільки зазначена норма набула чинності лише з 11.01.2011 та не діяла на час приватизації квартири.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,103 га, яка розташована в АДРЕСА_12 . Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55, з розташованими на ній садовим будинком літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., сараями літ. «Б», «Г», гаражем літ. «В»; автомобіль марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 придбані сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, що останніми не заперечувалось, тому суд вважає, що вказане майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках по 1/2 ідеальної частини за кожним співвласником.

Також, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, що останніми не заперечувалось, тому суд вважає, що вказана квартира підлягає розподілу між сторонами у рівних частках по 1/2 ідеальної частини за кожним співвласником.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині відступлення від рівності часток в інтересах їхніх малолітніх дітей щодо зазначеного житлового приміщення та визнання за нею в цілому права власності на вищезазначену спірку квартиру задоволенню не підлягають, так як позивачем ОСОБА_2 не наведено вагомих підстав для відступлення від рівності часток. Крім того, суд вважає, що в результаті запропонованого варіанту поділу вказаної квартири відповідач втратить право власності щодо сумісного нерухомого майна, що суперечить приписам ч.1 ст. 321 ЦК України, в якої зазначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні без належних підстав.

В частині позовних вимог позивача ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь 1/2 частини статутного капіталу ТОВ «Кріт» у розмірі 125 000 гривен, судом зазначається, що ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 19.06.2012 було закрито провадження по справі в цій частині зазначених позовних вимог, так як цей спір слід вирішувати в порядку господарського провадження. ( т. 5, а.с. 37 ).

Позивач в своїх позовних вимогах просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражного боксу №25 ГБК «Весна», розташованого по вул. Р. Ролана, 12 в м. Харкові.

В судовому засіданні встановлено, що гаражний бокс №25 ГБК «Весна», розташований по вул. Р. Ролана, 12 в м. Харкові не належить на праві приватної власності сторонам по справі, а тому не є сумісним нерухомим майном останнім. ( т. 1, а.с. 10; т. 2, а.с.а.с. 134-141 ), тому під час попереднього розгляду справи представником позивача ОСОБА_2 було уточнено її позовні вимоги, а саме : замість гаражного боксу №25 в ГБК «Весна», розташованого по вул. Р. Ролана, 12 в м. Харкові, представник ОСОБА_2 просив суд поділити між подружжям гараж № АДРЕСА_10 загальною площею 22,2 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_11 . ( т. 5, а.с.а.с. 40-44 ).

Суд вважає, що вказані позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині розподілу зазначеного нею гаражу АДРЕСА_13 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що право власності на вказаний гараж було визнано за відповідачем ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з відповідачем та припинення шлюбних відносин, на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 29.06.2010, яке на сьогоднішній день набрало законної сили та є чинним. ( т. 2, а.с.а.с. 177, 178; т. 5 а.с.а.с. 165-169 ).

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином, в разі наявності у позивача ОСОБА_2 підстав вважати, що рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 29.06.2010 було порушено її права, вона не позбавлена можливості оскаржити зазначене рішення у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 16, 325, 356, 358, 368, 383 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273, 423-429 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 « Про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі продажу недійсним та стягнення грошової компенсації », третя особа ОСОБА_4 ,- задовольнити частково.

Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме :

за ОСОБА_2 визнати право приватної власності на :

- 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 ідеальної частини садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 ідеальної частини сараю літ. «Б», «Г», 1/2 ідеальної частини гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55;

- 1/2 ідеальної частини земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55;

- 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 ;

за ОСОБА_3 визнати право приватної власності на :

- 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 ідеальної частини садового будинку літ. «А-1» загальною площею 28,5 кв.м., 1/2 ідеальної частини сараю літ. «Б», «Г», 1/2 ідеальної частини гаражу літ. «В», розташованих в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55;

- 1/2 ідеальної частини земельної ділянки загальною площею 0,103 га, розташованої в с. Ржавець Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Оргтехніка»№55;

- 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Seat Ibiza» державний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості наступного майна : 1/2 частини машиномісця №13 розташованого у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10» по АДРЕСА_3 в сумі 24754 гривен; залишок вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 в сумі 60000 гривен, а всього в загальній сумі 84754 гривни.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в іншій частині, - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 27.12.2019.

Суддя: І.В. Семіряд