КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Суханової Є.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бучацького Юрія Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року у задоволені скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бучацького Юрія Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 , 31 липня 2019 року подав апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, зокрема, пропущено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

У відповідності до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху. Апелянту було надано десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: зазначити поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали, апелянт - позивач ОСОБА_1 , 27 серпня 2019 року , подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій тлумачить законодавство, що стосується строків подання апеляційної скарги та посилається на те, що про оскаржувану ухвалу суду першої інстанції він отримав 17 липня 2019 року засобами поштового зв`язку, тобто через два місяці після її проголошення, вважає, що судом першої інстанції порушено норми діючого законодавства, щодо порядку вручення рішень.

Вивчивши матеріали справи приходжу до процесуального висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт був належним чином обізнаний про існування оскаржуваної ухвали, так, як його представником було подано клопотання про проведення судового засідання, яке було призначено на 08 травня 2019 року без його участі ( а.с. 139)

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, протягом тривалого часу позивач та його представник, не захищали свої процесуальні права, не цікавилися розглядом справи, порушень своїх прав щодо отримання повного тексту ухвали суду першої інстанції або звернення з апеляційною скаргою у встановленні законодавством строк, не довели.

Натомість, позивач ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаний про існування оскаржуваної ухвали, лише через два місяці звернувся до апеляційної інстанції зі скаргою, тобто добросовісно своїми процесуальними правами не скористався для вчасного звернення до суду апеляційної інстанції.

Звертаю свою процесуальну увагу також на ту обставину, що апелянт є позивачем по справі, повинен була цікавитись розглядом справи, крім того представник позивача, мав довіреність на представництво інтересів позивача в судових органах, жодних процесуальних перешкод щодо отримання повного тексту ухвали у визначені законодавством строки, не встановлено.

Законом, а саме ст.ст. 43, 44 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, та обов`язками, зокрема добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до процесуального висновку, що апеляційне провадження не може бути відкрито у зв`язку із тим, що апелянтом безпідставно пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду І інстанції.

У клопотанні, про поновлення строку причина його поновлення на думку суду не є поважною в розумінні п.4, ч.1 ст. 358 ЦПК України.

Так, згідно з п. 4 ч.1 ст.358 ЦПК України, скаржником у строк визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Важливо, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Тобто, такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи вище викладене, підстав для прийняття апеляційної скарги немає, у зв`язку з тим, що причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, які на думку апелянта є поважними, суд визначив не поважними.

За таких обставин, у відповідності до вимог п.4.,ч. 1 ст. 358 ЦПК України, правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року відсутні.

Керуючись п. 4., ч. 1 ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бучацького Юрія Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - відмовити за пропуском процесуальних строків на оскарження.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського

апеляційного суду Є.М. Суханова