КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання окремої частини правочину недійсною,

В С Т А Н О В И В :

27 травня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із названим позовом, де просили, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму борг в розмірі 3 741 525,55 грн., з яких: 2 275 450 грн. - заборгованість за правочином, 1 268 017,89 грн. - пеня, 198 057,66 грн. - три відсотка річних.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 14 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики грошових коштів на безвідсотковій основі в розмірі 990 250 грн., що на день підписання договору еквівалентно 85 000 доларів США.

Сума позики відповідачем була отримана у повному обсязі до моменту підписання договору.

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_1 зобов`язався повернути грошові кошти до 01 грудня 2014 року, однак після закінченняцього строку відповідачі суми позики не повернули та ухиляються від її повернення до цього часу.

Умовами договору передбачено, що грошова позика має бути повернута у грошовій одиниці України - гривні, в сумі еквівалентній 85 000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день повернення коштів.

Разом з тим, 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, де просив визнати недійсним п. 4 договору позики від 14 травня 2014 року, оскільки він не відповідає вимогам законодавства, а грошові кошти мають бути повернуті в у розмірі 990 250 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 3 741 525,55 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язання за договором позики №803 від 14 травня 2014 року у відповідачів перед позивачами виникла заборгованість в розмірі 3 741 525,55 грн., що складається з: 2 275 450 грн. - основний борг, 1 268 017,89 грн. - пеня, 198 057,66 грн. - 3 % річних, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки п. 4 договору позики повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, до якої приєдналася ОСОБА_2 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просять рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким в задоволенні вимог первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, відповідно до п. 1 посвідченого приватним нотаріусом договору позики №804 від 14 травня 2014 року, ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 990 250 грн., що на день підписання договору еквівалентно 85 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_3 суму позики до 01 грудня 2014 року ( а.с. 250 т. 1 ).

Відповідно до п. 4 цього договору вказана в п. 1 сума грошових коштів повинна бути повернута у грошовій одиниці України - гривні, в сумі еквівалентній 85 000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день повернення коштів ( там же ).

Згідно ж п.п. 9, 10 цього правочину, згода чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та згода дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на укладання та підписання договору позики грошових коштів, викладені в заявах, справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишевцем Р.В. 14 травня 2014 року за реєстровими номерами №№802, 803, відповідно ( там же ).

Як зазначають позивачі, 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 отримав рекомендований лист із вимогою позивачів про повернення суми позики, однак ця вимога про повернення боргу залишилась без відповіді ( а.с. 1-5, 9 т. 1 ).

23 березня 2016 року приватним Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишевцем Р.В. видано виконавчий напис №357, в якому запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 невиплачені в строк, на підставі договору позики №804 від 14 травня 2014 року,грошові кошти в розмірі 2 218 500 грн., строк повернення яких настав 01 грудня 2014 року ( а.с. 10 т. 1 ).

На підставі цього виконавчого напису 13 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження за №50617676 ( а.с. 13 т. 2 ).

24 квітня 2019 року постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни за заявою стягувача повернуто виконавчий напис №357 від 23 березня 2016 року ОСОБА_3 ( а.с. 27, 30 т. 2 ).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд в частині вирішення вимог за зустрічним позовом обґрунтовано зазначив, що спірний пункт правочину повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, ч. 2 ст. 533 ЦК України.

При цьому, з точки зору другої інстанції, зміст правочину, зокрема, п. 4, не суперечить закону, інтересам держави, суспільства, його моральним засадам, сторони мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин вчинений у формі, встановленій законом, вінспрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Окрім цього, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що волевиявлення учасників правочину не є вільним і не відповідає їх внутрішній волі матеріали справи не містять і таких не надано під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевий суд в частині ухвалення рішення щодо відмови в задоволенні зустрічного позову правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 207, 208, 215, 525, 526, 533, 1047 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке не може бути скасоване в цій частині у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Проте, в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Проте, умовами договору позики не передбачено солідарного обов`язку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів та такого обов`язку не встановлено законом.

Також, щодо стягнення грошових коштів, зокрема, на користь ОСОБА_4 , то він не є стороною договору та самими умовами договору передбачено інший порядок його виконання.

Крім цього, умовами договору та іншими нормативними актами не передбачено нарахування неустойки у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки на суму заборгованості, яку просять стягнути позивачі в розмірі 1 268 017,89 грн., посилаючисьна положення ст.ст. 549, 551 ЦК України.

Щодо суми заборгованості в розмірі 2 275 450 грн., то вона, на переконання апеляційного суду, визначена обґрунтовано, враховуючи умови правочину, зокрема, п 4, дату заяви про збільшення суми позовних вимог - 27 жовтня 2017 року ( а.с. 184-187 т. 1 ), офіційний курс долара США станом 27 жовтня 2017 року в розмірі 2 682,6619 грн. за 100 доларів США ( а.с. 162 т. 2 ) та положення ст. 13 ЦПК України.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів,відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України,про повернення боржником грошових коштів саме за договором позики №804 від 14 травня 2014 року.

Окрім цього, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України ОСОБА_3 має право на стягнення трьох відсотків річних за період з 02 грудня 2014 року, враховуючи передбачений договором строк повернення коштів, по 27 жовтня 2017 року - дата збільшення позовних вимог, в розмірі 198 057,66 грн. з врахуванням ст. 13 ЦПК України

3% річних в розмірі 198 057,66 грн. за період з 02 грудня 2014 року по 27 жовтня 2017 року, що нараховані на суму 2 275 450 грн.,визначені за формулою 2 275 450 х 3 : 100 х 1060 : 365, де 2 275 450 - сума заборгованості, 1060 - кількість днів прострочення з 02 грудня 2014 року по 27 жовтня 2017 року, 365 - базове значення, 3 - відсотки річних.

За таких обставин, при вирішенні позовних вимог за первісним позовом суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 526, 533, 541, 549, 551, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 51, 76-81, 263, 350-6 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо задоволення цих вимог в повному розмірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду в частині задоволення вимог за первісним позовом підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог у визначеному апеляційним судом розміріу відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній частині.

Інші доводи, названі в апеляції, зокрема, про те, що рішення суду суперечить ст. 61 Конституції України, відсутні підстави стягнення основної суми боргу, не враховані повернуті кошти, п. 4 спірного договору не відповідає вимогам закону, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для задоволення апеляційних вимог в повному обсязі.

Доводи відзиву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ( а.с. 95-101 ), зокрема, про те, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи цього відзиву, зокрема, про те, що станом на день постановлення оскаржуваного рішення виконавче провадження №50617676 було завершене, боржник має нести цивільно-правову відповідальність передбачену ст. 625 ЦПК України, борг не повернутий у встановлений строк, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апеляційної скарги у визначеному апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 6 т. 1 ) у розмірі 6 890 ( 1 378 х 5 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання окремої частини правочину недійсною в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове його задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 2 275 450 грн., три відсотка річних - 198 057,66 грн. та судовий збір - 6 890 грн.

В решті позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко