ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2441/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/3840/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа агенція нерухомості «Ірен» в особі фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року в складі судді Клименко А.Я., постановлене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2016 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 42 500 грн та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 02 червня 2015 року вона звернулася до агенції нерухомості «Ірен» та уклала договір про надання інформаційних послуг з купівлі-продажу житла. Виконавець за цим договором ФОП Якименко запропонувала їй придбати квартиру в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , та познайомила її з продавцем цього житла ОСОБА_2 Сума продажу вказаної квартири була визначена за домовленістю між ними в розмірі 80 000 грн, також ОСОБА_2 повідомила, що є власницею цієї квартири, але документи про приватизацію ще оформлюються. В цей же день, 02 червня 2015 року, вона з ОСОБА_2 уклали угоду про завдаток, за якою передала останній 10 000 грн завдатку. Всього за період з 05 червня по 4 листопада 2015 року вона передала ОСОБА_2 завдаток в розмірі 42 500 грн, що підтверджується розписками від неї. На час подання позовної заяви до суду, ОСОБА_2 квартира не приватизувала, договір купівлі-продажу укладений не був, а ОСОБА_2 відмовляється повертати гроші.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, передані в якості авансу, в розмірі 42 500 грн та 551,20 грн судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вона звернулася до агенції нерухомості «Ірен» з приводу продажу кімнати в гуртожитку, яка ще не була приватизована. ФОП ОСОБА_4 пояснила, що для укладення договору купівлі-продажу необхідно, щоб майно перебувало у власності продавця, а також додала, що вона сама буде займатися питанням оформлення нерухомості. Зазначає, що кошти в розмірі 10 000 грн, які ОСОБА_1 передала в якості завдатку, ФОП Якименко залишила в агенції для оформлення документів та погашення боргів за комунальні послуги. Також вказує, що вона періодично викликалася до агенції, де ОСОБА_3 вносила до угоди про завдаток записи, які вона нібито брала у покупця, та завіряла їх своїми печатками. До всього зазначає, що жодних коштів від ОСОБА_1 вона не отримувала, а підписи у розписках виконані іншою людиною та в них вказане інше прізвище.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог відповідача, оскільки остання не надала доказів на їх підтвердження.

Від третьої особи до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні визнала, що 05.06.2015 року між нею та ОСОБА_1 було підписано договір про завдаток, та написано власноручно розписку від 28.08.2015 року про отримання коштів в сумі 26 000 грн.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд відмовити у її задоволенні.

Третя особа до апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в спірних правовідносинах передані відповідачу в рахунок майбутніх платежів за договором грошові кошти в розмірі 42 500 грн за своєю правовою природою є авансом. Оскільки сторони лише домовились про укладення договору, але у належній формі його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони надавалися, як безпідставно набуті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається із цивільної справи, 02 червня 2015 року між ОСОБА_1 (Замовник) та агенцією нерухомості «Ірен» в особі ОСОБА_3 (Виконавець) уклали договір про надання інформаційних послуг щодо купівлі кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1 цього договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується знайти продавця на цей об`єкт, а Замовник зобов`язується оплатити послуги агенції в розмірі 4 200 грн (а.с. 7).

05 червня 2015 року між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 була укладена угода про завдаток, відповідно до п. 1 якого покупець передав 10 000 грн продавцю на підтвердження своїх намірів купити об`єкт нерухомості. Загальна вартість об`єкта нерухомості складає 80 000 грн, належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно п. 7 угоди, ця угода є дійсною до 05 липня 2015 року.

Відповідно до п. 8 вказаної угоди, завдаток в розмірі 10 000 грн переданий ОСОБА_2 .

Відповідно до представленого оригіналу розписки ОСОБА_2 власноручно написала про отримання нею від 26 000 грн за період 05.06.2015, а потім на цій розписці є записи про взяття у ОСОБА_1 18.09.15 - 6000 грн; 06.10.15. 3300грн на погашення ком.послуг; 19.10.15 4000грн на погашення ком.послуг; 04.11.15 - 3200грн. . Після кожного запису про отримання грошей проставлена її підпис.

Таким чином загальна сума грошей отриманих відповідачем у позивача за укладеною угодою та розпискою за період з 05 червня по 04 листопада 2015 року склала 42 500 грн (а.с. 11).

Оригінали вказаних документів надані позивачем, оглянуті в судовому засідання та долучені до матеріалів справи.

Таким чином, між сторонами у справі існувала домовленість про укладання договору купівлі-продажу кімнати в гуртожитку у зв`язку з чим позивачем ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 аванс на загальну суму 42500,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто, завдаток є доказом існування зобов`язання, є способом забезпечення виконання зобов`язання та виконує платіжну функцію.

Згідно з положень статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Оскільки в даній цивільній справі сторони лише домовились укласти договір купівлі-продажу квартири, але відповідно його не оформили у визначені законом формі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 платежі на загальну суму 42 500 грн є авансом, і на відміну від завдатку, виконує лише функцію попередньої оплати і не має забезпечувальної функції.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як визначено у частинами 2, 3 цієї статті положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також у разі витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів визначає, що укладені в письмовій формі угода про задаток та розписка є належними доказами про передачу відповідачу грошових сум в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житла, який не було укладено через відмову ОСОБА_2 , а тому остання без правових підстав продовжує утримувати майно позивача, яка заявила законну вимогу про повернення цього майна.

Доводи ОСОБА_2 про те, що записи в нижній частині розписки не виканні нею, а також щодо розбіжностей у написанні її прізвища не заслуговують на увагу, оскільки, як пояснила ОСОБА_1 , вказані записи здійснені нею та напроти них ОСОБА_2 особисто проставляла підписи.

Переконливих доказів того, що проставлені підписи напроти записів про отримання коштів, здійснених ОСОБА_1 , виконанні іншою особою, відповідачем, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, надано не було і тому висновки суду проте, що відповідач без законних правових підстав утримує гроші, що належать позивачу ґрунтуються на законі.

Щодо невірно вказаного прізвища відповідача у розписці, колегія суддів відхиляє ці доводи, оскільки оригінали вказаних документів про передачу грошей представлені позивачем і цей факт доводить, що відповідач до ухвалення місцевим судом рішення цю суму грошей не повернула.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті у вигляді авансу грошові кошти в сумі 40500 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У зв`язку з тим, що справа незначною складності і згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко