П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 313/933/16-ц

провадження № 61-18454 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А.А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2016 року в складі судді Калабухова О. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року вскладі колегії суддів: Гончар М .С., Кахаря С. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк» (далі - ПАТ КБ «Приват банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором від 12 липня 2011 року, яка виникла станом на 31 березня 2016 року в розмірі

11440,10 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 12 липня 2011 року № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном щомісячного повернення, що відповідає строку дії картки. Останній платіж відповідач здійснив у листопаді 2012 року. Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ПАТ КБ «Приват банк» звернулося до суду з вимогою про захист свого порушеного права на стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки, проте банк звернувся до суду з цим позовом лише у червні 2016 року - після спливу трирічної позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, банк звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цю цивільну справу з Веселівського районного суду Запорізької області.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди дійшли неправильних висновків, оскільки строк дії картки не припиняє строку дії договору, і так як жодна із сторін не заявила про його припинення, він автоматично згідно з умовами договору пролонгується.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що відповідно до укладеного договору б/н від 12 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

Під час судового розгляду було встановлено, що останній платіж відповідачем зроблено 23 листопада 2012 року в сумі 50,00 грн.

Мотивувальна частина .Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Так, відповідно до статті 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

В силу вимог пункту першого частини першої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 сі. 261 ЦК У країни).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК У країни).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої та апеляційної інстанції встановленно, що останній платіж, згідно розрахунку заборгованості, який надав Банк в матеріали справи зроблено

23 листопада 2012 року в сумі 50,00 грн. (а.с. 32 звор.), а отже, суди прийшли до вірного висновку, що з даного часу починає обчислюватися перебіг трирічного строку позовної давності.

Станом на дату звернення позивача до суду з позовом від 13 червня 2016 року (конверт з відмуткою поштового відділення про відправлення від 27 червня 2016 року, а.с. 41, вх. № від 11 липня 2016 року а.с. 2) по заявленим вимогам сплив загальний строк позовної давності.

Крім того, відповідач подав заяву до суду першої інстанції та просив застосувати позовну давність (заява а.с. 56-57).

А тому, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, прийшли до вірного висновку, про необхідність застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд першої та апеляційної інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив.

Висновки судів відповідають висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/95/19/12, провадження №14-10цс18).

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» залишити без задоволення.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року, залишити без зміни.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров