22-ц/812/1483/19Справа № 490/5965/19
Провадження № 22-ц/812/1483/19 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю: представника позивача - Гусака О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чулуп О.С. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком АДРЕСА_1 , створені ОСОБА_2 , шляхом знесення частини будівлі гаражу літ. «Я», яка реконструйована, добудови до житлового будинку літ «П-1» за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути на його користь вартість відновлювальних робіт у розмірі 82 177 грн.

Того ж дня, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначав, що він є власником житлового будинку літ. Н., який складає 7/25 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка - ОСОБА_2 , яка є власницею житлового будинку АДРЕСА_2 , здійснює будівельні роботи, а саме: реконструкцію гаражу літ. Я зі збільшенням його розмірів та добудову житлового будинку П-1. Стіна споруди, що будується відповідачкою, розташовується впритул стіни його будинку. Внаслідок таких робіт виникли пошкодження його житлового будинку у вигляді глибоких тріщин з розкриттям до 10 мм, відшарування з відколами штукатурного шару та порушення цілісності будинку, що підтверджується експертним дослідженням. Крім того, такі дії відповідачки порушують його права як власника на вільне користування його майном, оскільки через прибудову, неможливо обслуговувати будинок та заважає вільному проходу до його частини домоволодіння.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду. Крім того, не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів позову призведене до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду та такої, що постановлена при неповному з`ясуванні обставин справи, просив про її скасування та прийняття нової про задоволення його заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосуються судом , визначаються його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Так, із заявлених ОСОБА_1 позовних вимог вбачається, що дійсно між сторонами має місце реальний спір і до позову додані документи на підтвердження наявності спірних правовідносин.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 порушує питання щодо заборони відповідачці ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_2 .

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Предметом позову у даній справі - є вимога щодо усунення перешкод шляхом знесення частини будівлі гаражу літ. «Я», яка реконструйована, добудови до житлового будинку літ «П-1», розташованими по АДРЕСА_2 .

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_2 на теперішній час самовільно проводить будівельно-ремонтні роботи щодо реконструкції гаражу літ. «Я» та добудови літ. «П.-1», що розташовані по АДРЕСА_2 , тобто вчиняє дії щодо предмету спору до вирішення справи по суті.

Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 є помилковим, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову, як заборони проводити будівельні роботи щодо реконструкції гаражу та добудови може в майбутньому унеможливити виконання рішення у даній справі та ефективний захист прав позивача.

З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наведених вище підстав.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 проводити будівельні роботи щодо реконструкції гаражу літ. «Я» та добудови житлового будинку «П-1», що розташовані по вул АДРЕСА_2 до набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 проводити будівельні роботи щодо реконструкції гаражу літ. «Я» та добудови житлового будинку «П-1», що розташовані по АДРЕСА_2 до набрання рішенням суду законної сили.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.