29.08.2019 Справа № 754/6622/18
Справа пр. №2/756/3922/19
ун. №754/6622/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Приходько І.А.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, -
У травні 2018 року позивач - приватне акціонерне товариство страхова компанія "Галицька" (далі - ПрАТ СК "Галицька") звернулося в порядку цивільного судочинства до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року цивільну справу за позовом ПрАТ СК "Галицька" до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.
30 серпня 2018 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року цивільну справу за позовну заяву ПрАТ СК "Галицька" було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 червня 2017 року на вул. Маршала Тимошенка, 21 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Subaru Forester, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 Пригода трапилась у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху відповідачем у справі.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року позовні вимоги ПрАТ СК "Галицька" було задоволено.
За заявою відповідача ОСОБА_1 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року заочне рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку у спрощеному позовному провадженні.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судові засідання, призначені на 11 год 00 хв 29 травня 2019 року та 12 год 00 хв 29 серпня 2019 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив.
За приписами ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (ч. 3 ст. 128 ЦПК України).
У судові засідання, призначені на 11 год 00 хв 29 травня 2019 року та 12 год 00 хв 29 серпня 2019 року відповідач повідомлявся шляхом надіслання йому судової повістки про виклик за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання: АДРЕСА_1 . Цю ж адресу як адресу для листування вказував відповідач ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення та у клопотанні про відкладення розгляду справи (а. с. 62, 83). Про зміну місця проживання відповідач у ході розгляду справи не повідомляв.
За приписами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Таким чином, ураховуючи приписи ст. ст. 128, 130 ЦПК України, відповідач був належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 11 год 00 хв 29 травня 2019 року та 12 год 00 хв 29 серпня 2019 року.
Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини підкреслив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року та "Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07 липня 1989 року).
Таким чином, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви та утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.
Нез`явлення у судове засідання без поважних причин, прибуття у судове засідання після його початку не свідчать про те, що сторона справи добросовісно користується наданими їй законом процесуальними правами та уникає вчинення дій, що зумовлюють затягування судового процесу.
Достовірно знаючи про розгляд справи судом, ОСОБА_1 не стежив за її перебігом, що не свідчить про добросовісність користування ним своїми процесуальними правами.
З огляду на викладене, ураховуючи те, що відповідач не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, не подав відзиву на позовну заяву, та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
14 червня 2017 року на вул. Маршала Тимошенка, 21 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Subaru Forester, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 (а. с. 20).
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а. с. 19).
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14 червня 2017 року за участю автомобілів Ford Focus, д.р.н. НОМЕР_1 , та Subaru Forester, д.р.н. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
За приписами ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Цивільна відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Subaru Forester, д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ СК "Галицька" згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 жовтня 2016 року №АК/1589828. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 100000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн (а. с. 7).
Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
З наведеного вбачається, що обов`язок сплатити потерпілому страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика (за вирахуванням франшизи) покладається на ПрАТ СК "Галицька".
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.
За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні.
Оскільки водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року (а. с. 19), а ПрАТ СК "Галицька" сплатило потерпілому страхове відшкодування, цей страховик отримав право регресної вимоги до відповідача у межах сплаченої суми страхового відшкодування (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 06 грудня 2018 року №591/6327/15-ц).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн.
З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 12, 22, 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов приватного акціонерного товариства страхова компанія "Галицька" до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, - задовольнити.
Повторне заочне рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 228 ЦПК України може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук