Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 161/14258/15-ц

провадження № 61-8361св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року у складі судді Івасюти Л. В. та на постанову Волинського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк), який є правонаступником акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, стягнення суми вкладу та процентів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 10 лютого 2014 року він уклав з АТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір № SAMDNWFD300 за вкладом «Стандарт», відповідно до якого передав банку грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США, строком на 366 днів, мінімальний строк вкладу 1 місяць. На підставі зазначеного договору банк відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад, з виплатою 7 % річних, період нарахування процентів за вкладом 1 місяць, які зараховуються на рахунок № НОМЕР_2 .

Посилаючись на те, що договір банківського вкладу укладався сторонами строком на 366 днів, проте після закінчення вказаного строку, він автоматично продовжувався відповідачем, на його вимогу про отримання виписки з особового рахунку щодо суми коштів на його рахунку, розірвання депозитного договору та повернення суми вкладу і процентів, він отримав відмову, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вклад за депозитним договором № SAMDNWFD300 «Стандарт» від 10 лютого 2014 року в розмірі 50 000,00 дол. США, проценти за користування коштами строкового вкладу в розмірі 7 268,47 дол. США, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 216,98 дол. США.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDNWFD300 вклад «Стандарт» від 10 лютого 2014 року 50 000,00 дол. США - суму вкладу, 7 268,47 дол. США - проценти за користування коштами строкового вкладу, 216,98 дол. США - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банком порушено право позивача на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а отже наявні, передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, банк подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не з`ясували всіх обставин справи, не врахували, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами депозитного договору та внесення ним коштів на рахунок банку, у зв`язку з чим допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення суми вкладу та процентів та витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену справу.

У задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень відмовлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD300 вклад «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_1 передав банку грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США строком на 366 днів, мінімальний строк вкладу 1 місяць, особовий рахунок, на який зараховується вклад, № НОМЕР_1 , з виплатою 7 % річних, період нарахування процентів за вкладом 1 місяць, рахунок/картка, на який зараховуються проценти, № НОМЕР_2 .

Внесення коштів позивачем в сумі 50 000,00 дол. США відповідно до укладеного депозитного договору підтверджується квитанцією.

Депозитний договір укладено у філії ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Ялта Автономної Республіки Крим, МФО 305299 і саме в цьому відділенні банку були внесені грошові кошти.

Згідно з довідкою від 05 березня 2014 року, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунку позивача відповідно до договору банківського вкладу від 10 лютого 2014 року знаходиться 50 000 доларів США.

Відповідно до пунктів 2, 3 депозитного договору нарахування процентів на суму вкладів починається з дня, наступного за днем надходження грошей до банку, та здійснюється за кожний календарний день.

Дія договору припиняється після виплати вкладнику усієї суми вкладу разом із процентами, належними йому відповідно до умов договору. (пункт 4 депозитного договору).

Якщо по закінченню місяця вкладник не заявить про бажання забрати свої кошти, то вклад автоматично продовжується ще на 1 місяць. Мінімальний строк вкладу продовжується на 1 місяць неодноразово без заявки вкладника. Пунктом 15 цього ж договору встановлено автоматичне продовження вкладу (пункти 7, 8 депозитного договору).

Відповідач на вимогу позивача банківський вклад та проценти за депозитним договором не повернув.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Суди встановили, що факт укладення між сторонами договору банківського вкладу і внесення позивачем коштів у вказаному розмірі на відкритий банком депозитний рахунок підтверджено належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору пункт 1 частина перша статті 611 ЦК України).

Суди встановили, що позивач вніс вклад, а відповідач на першу вимогу позивача повернути суму вкладу та виплатити проценти свого зобов'язання не виконав.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин та з підстав, передбачених нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, встановивши, що банк не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу та процентів на суму вкладу, чим позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, дійшов правильного висновку про наявність, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що позивач не довів укладення договору та внесення спірних грошових коштів на вкладний рахунок, колегія відхиляє.

На підтвердження укладення договору ОСОБА_1 надав оригінал депозитного договору, копію квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок банку, яка була оглянута судом апеляційної інстанції. Суд установив, що вказана квитанція чітко містить найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції, дату валютування - 10 лютого 2014 року; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку.

Окрім оригіналу договору та квитанції про внесення коштів на рахунок позивач надав довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 05 березня 2014 року, завірену «мокрою» печаткою банківської установи з підписом уповноваженої особи, за змістом якої станом на 05 березня 2014 року відповідно до договору банківського вкладу від 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 має розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , на якому розміщені кошти у розмірі 50 000,00 дол. США.

Крім того, у своїй відмові, що датована 26 серпня 2015 року, у виплаті ОСОБА_1 депозитного вкладу ПАТ КБ «ПриватБанк» визнавало факт внесення позивачем грошових коштів на банківський рахунок.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, не наділений правом вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року та постанови Волинського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук