ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9658/19 Справа № 201/8818/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 201/8818/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 102) та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрації майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін.

Не погодившись з такою ухвалою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційні скарзі зазначено, що забезпечення позову є необґрунтованим, судом не було встановлено ризику істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, в серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Представником позивача разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просив: накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 102) та заборонити будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрації майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін. В обґрунтування зазначеної заяви представник позивача зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції, керуючись ст.ст.149,150 ЦПК України, дійшов правильних висновків про доцільність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти певні дії щодо квартири відповідача, тому ухвала суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованості забезпечення позову, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, а позов майнового характеру дозволяється забезпечувати забороною вчиняти певні дії щодо майна, що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, характер спірних правовідносин, судом першої інстанції у відповідності з положеннями ст.150 ЦПК України правомірно забезпечено позов для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову мають відповідати вимогам співмірності, розумності та обґрунтованості.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однак арешт є крайнім заходом забезпечення позову, який полягає у проведенні опису майна, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 102) та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 102) та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині.

В іншій частині ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова