ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №592/1808/18

Номер провадження 22-ц/816/3314/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2019 року в складі судді Катрич О.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

17 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та, уточнивши свої вимоги, просила розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку і 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0204 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску в сумі 191265 грн, а також відшкодувати судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 21 червня 2003 року до 29 березня 2018 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох дітей. Під час спільного проживання в інтересах сім`ї було придбано 48/100 частин земельної ділянки та 48/100 частин жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 . Пізніше, відповідно до договорів поділу майна та припинення спільної часткової власності від 13 грудня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г., ОСОБА_2 на праві власності став належати жилий будинок як окремий об`єкт нерухомості та земельна ділянка з окремим кадастровим номером НОМЕР_1 , що було зареєстровано в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім того, 23 грудня 2014 року ними був придбаний автомобіль SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску, який зареєстрований на відповідача. Після подання позову до суду відповідач продав цей автомобіль без її згоди своїй матері ОСОБА_3 По справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, але експерту спірний автомобіль наданий не був, тому вона самостійно скористалася послугами судового експерта Варухи В.О., який визначив середню ринкову вартість автомобіля в сумі 382530 грн, а вартість 1/2 його частини становить 191265 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0204 га кадастровий номер НОМЕР_1 , які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску в сумі 191265 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1650 грн судового збору, а також 150 грн за послугу експерта.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 262 грн 65 коп як судового збору за автомобіль, а також судовий збір в загальній сумі 1536 грн 80 коп (будинок і земельна ділянка).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частини автомобіля скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з нього 1/2 частку від ціни, за якою був проданий автомобіль, що становить 24500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказом ціни продажу автомобіля є договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 27 січня 2018 року, який позивач не оскаржувала, тому вона має право на компенсацію 1/2 частки коштів, отриманих від реалізації автомобіля. Не погоджуючись з сумою грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, вважає, що при вирішенні спору не може братися до уваги висновок судового експерта про середню вартість аналогічного автомобіля, оскільки він є неналежним доказом, а визначена ним вартість є явно завищеною і не відповідає ринковій вартості автомобіля такої моделі та року випуску.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 , яка проти скарги заперечувала, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 21 червня 2003 року до 29 березня 2018 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 50-51).

На підставі договору про поділ нерухомого майна та припинення спільної часткової власності від 13 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г., Морозов Б.В. набув право власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості - жилий будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «м» загальною площею 130, 5 кв.м, жилою площею 77, 8 кв.м та такі надвірні господарські будівлі та споруди: огорожу № 5, хвіртку № 6, ворота № 7 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

На підставі договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності від 13 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г., Морозов Б.В. набув право власності на земельну ділянку площею 0, 0204 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС в Сумській області від 04 січня 2018 року за ОСОБА_2 23.12.2014 року зареєстровано автомобіль SKODA-Oktavia A7 2014 року (а.с. 15).

Разом з цим, з листа Територіального сервісного центру МВС в Сумській області від 01 листопада 2018 року вбачається, що вказаний автомобіль 27 січня 2018 року перереєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № НОМЕР_2 /2018/ НОМЕР_3 від 27 січня 2018 року з вартістю 49000 грн (а.с. 100).

Судовим експертом ОСОБА_4 була надана інформація стосовно середньої ринкової вартості автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року станом на 20 березня 2018 року, яка становить 382530 грн (а.с. 30-31).

Судом встановлено, що жилий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,0204 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовані за адресою АДРЕСА_1 автомобіль SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску набуті подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю.

Також встановлено, що в той час, коли справа за позовом ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя перебувала на розгляді у суді, 27 січня 2018 року ОСОБА_2 без відома та згоди дружини продав спірний автомобіль ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 вартості 1/2 частини автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску в розмірі 191265 грн, суд першої інстанції виходив з того, що належним доказом вартості автомобіля є довідка судового експерта стосовно середньої ринкової вартості аналогічного автомобіля, відхиливши, як доказ вартості автомобіля, договір купівлі-продажу № 5946/2018/802765 від 27 січня 2018 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

Згідно з роз`ясненням пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пункті 30 цієї постанови судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Установивши, що відповідач 27 січня 2018 року, під час знаходження на розгляді у суді справи про розподіл майна подружжя, здійснив відчуження автомобіля, який належить до спільного сумісного майна подружжя, своїй матері ОСОБА_3 без відома та згоди позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у такому випадку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація 1/2 частини вартості автомобіля, виходячи з дійсної (ринкової) його вартості, яка визначена на час розгляду справи, згідно з довідкою судового експерта Варухи В.О. від 20 березня 2018 року.

Крім того, судом враховано, що за клопотанням позивача призначалась судова авто-товарознавча експертиза для встановлення дійсної (ринкової) вартості спірного автомобіля (а.с. 72), однак вона не була проведена у зв`язку з його відсутністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судового експерта про середню вартість аналогічного автомобіля є неналежним доказом, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З листа судового експерта Варухи В.О. № 6 від 20 березня 2018 року (а.с. 30) вбачається, що при визначенні середньої ринкової вартості автомобіля була застосована Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159). Ця Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів і застосовується з метою, зокрема, визначення ринкової вартості КТЗ у разі відчуження, визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок (п.1.2, 1.4 Методики).

Відповідно до п.1.6 Методики, ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ за цією методикою є порівняльний підхід, який ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки (п.3.1 Методики).

Таким чином, визначити середню ринкову вартість автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску можливо без огляду спірного автомобіля.

Крім того, в Методиці зазначено, що поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Тому визначена судовим експертом ринкова вартість автомобіля SKODA-Oktavia A7 2014 року випуску є дійсною його вартістю.

Відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що визначена експертом вартість спірного автомобіля є явно завищеною і не відповідає ринковій вартості автомобіля такої моделі та року випуску.

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсна вартість автомобіля встановлена договором купівлі-продажу, а не висновком експерта, є безпідставними, оскільки суд дав належну оцінку цим доказам, прийнявши один та відхиливши інший.

Та обставина, що замовником послуг експерта є позивач, яка є заінтересованою особою, не свідчить про неналежність висновку експерта, як доказу, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, позивач на обґрунтування своїх вимог надала довідку судового експерта стосовно середньої ринкової вартості аналогічного автомобіля, що підтверджує її позовні вимоги, відповідач, у свою чергу, належність цього доказу не спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судове рішення в оскаржуваній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук