ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1708/19 Справа № 204/1264/18 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ.ДП.ЮА» про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ.ДП.ЮА» про захист прав споживача.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ.ДП.ЮА» про захист прав споживача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року по справі №204/1264/18 та ухвалити нове рішення по справі №204/1264/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ.ДП.ЮА» про захист прав споживача, яким задовольнити позов.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 205, 639 ЦК України правочини можуть вчинятись у будь-якій формі (усна, письмова). Сторони мають право обирати форму правочину, якщо вимоги щодо форми правочину не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Таким чином, істотними у договорі підряду є умови, що стосуються його предмета, ціни та строку виконання. Саме вони визначають зміст договору підряду та його особливості.

Відповідно до ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умовами, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 21.02.2018 року земельна ділянка АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.3-4).

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2017 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 100000 грн. (а.с.10).

Відповідно до розписки від 28.05.2017 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 115148 грн. (а.с.11).

Згідно розписки від 28.05.2017 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 90000 грн. на будівництво будинку (а.с.12).

Відповідно до розписки від 14.06.2017 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 100000 грн. на будівництво будинку (а.с.13).

Таким чином, на підтвердження своїх доводів про укладення між позивачем та відповідачами усного договору підряду та виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за власні кошти, позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, розписки ОСОБА_2 про отримання грошових коштів, у двох з яких, а саме від 28.05.2017 року та 14.06.2017 року зазначено, що грошові кошти отримано на будівництво будинку.

При цьому, розписка ОСОБА_2 від 06.05.2017 року, не містить відомостей про те, на яких підставах останній отримав від ОСОБА_1 100000 грн.

Крім того, надані суду копії розписок ОСОБА_2 про отримані кошти від ОСОБА_1 не містять відомостей про істотні умови, що стосуються його предмета, ціни та строку виконання, а саме, не зазначено вид робіт, порядок та строки їх виконання, місцезнаходження об`єкта, та інші істотні умови для здійснення робіт з будівництва будинку.

Між тим, належних та допустимих доказів про замовлення позивачем у відповідачів проведення робіт з будівництва будинку, узгодження між позивачем та відповідачами обсягу будівельних робіт, їх вартості та строку виконання, а також прийняття позивачем виконаної роботи, що є обов`язком замовника в розумінні ст.837 ЦК України, суду надано не було, чим було не виконано позивачем вимоги ст.12 ЦПК України, згідно положень якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано суду будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів щодо факту укладення договору підряду з відповідачами, обсягу робіт, строків їх виконання, та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що апелянтом доведено, що між ним та відповідачем було замовлено проведення будівельних робіт й досягнуто істотних умов договору підряду, колегія суддів ставиться критично, оскільки надані апелянтом розписки на підтвердження укладення договору на виконання робіт з будівництва веранди (ганку) не можуть бути доказом укладення між сторонами договору підряду .

Посилання апелянта, що у заочному рішенні суд першої інстанції помилково посилається на те, що розписки відповідача не містять відомостей про істотні умови договору, а саме не зазначено предмет договору, ціну, порядок виконання та строк виконання робіт, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не узгоджуються з матеріалами справи.

Окрім того, зміст зазначених вище розписок не містить будь-якого посилання про оплату виконаних будівельних робіт веранди (ганку) та не мають, ані фактично визначеного характеру, ні обсягу виконання робіт.

А тому факт надання розписок та їх зміст підтверджує лише виникнення зобов`язання у відповідача перед позивачем, проте ніяк не підтверджує вчинення дій відповідачем щодо здійснення будівельних робіт веранди (ганку), укладеного на думку відповідача, договору підряду.

Твердження апелянта, що за своєю суттю розписки про отримання коштів за виконання робіт є документом, який підтверджує укладання договору про надання послуг, так і умови договору, а також засвідчують отримання від апелянта певної грошової суми саме на виконання робіт та будівництва ганку до будинку, є безпідставними, оскільки вказані розписки не свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, що мають ознаки будівельного підряду, так як із даних розписок не вбачається, що відповідач брав кошти на закупівлю матеріалів саме як підрядник для будівництва ганку до будинку.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича