ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/1251/18

провадження № 22-ц/4809/1156/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

Представник ОСОБА_1 адвокат Ковальов А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.04.2019 , суддя Коліуш Г.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збитків та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збитків та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 жовтня 2017 року він поступив на роботу та відпрацював повний робочий день на посаді машиніста котельні товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш».

Позивач зазначив, що письмовий трудовий договір між ним та роботодавцем не оформлювався, трудова книжка у нього не вимагалась.

12 грудня 2017 року охорона підприємства відмовилась допустити його на робоче місце, мотивуючи це вказівкою адміністрації та в подальшому до роботи він не допускався, заробітна плата йому не виплачувалась.

З даного приводу позивач звернувся до Управління Держпраці у Кіровоградській області.

Листом №Д/1355-Д/1355/1-04/01/02-02 від 17.01.2018р. Управління Держпраці у Кіровоградській області повідомили позивача , що згідно інформації наданої ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» позивач працює на підприємстві з 01.11.2017р. на посаді машиніста котельні за строковим трудовим договором (по 28.02.2018р.), його трудова книжка зберігається на підприємстві. За період роботи (з 01.11.2017р. по 11.12.2017р.) заробітна плата виплачена в повному обсязі, а з 12.12.2017р. він нібито не з`являється на роботу без пояснення причин.

Крім того, 28.12.2017 року та 24.01.2018 року відповідачем на його адресу направлено два повідомлення №62 та №06 щодо необхідності терміново з`явитись до відділу кадрів для вирішення питання подальшої роботи на підприємстві або звільнення.

28 лютого 2018 року, ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» направило позивачу повідомлення №15 про його звільнення з підприємства за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору та запропонувало терміново з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки.

Вказане повідомлення отримано ним поштовим зв`язком , 16 березня 2018 року.

Зазначив, що заробітна плата йому не виплачується з 11 грудня 2017 року.

Також позивач зазначає, що про укладання з ним строкового трудового договору його ніхто не інформував, згоди на укладення строкового договору не отримували, жодних підстав для укладення строкового трудового договору не надавав, а при прийомі на роботу він був переконаний, що укладає безстроковий трудовий договір. За викладених обставин трудовий договір не міг бути розірваний на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку його дії, а його звільнення є протиправним.

Позивач зазначив, що як вбачається з наявних у нього індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, за час роботи у ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» йому нараховувалась мінімальна заробітна плата у розмірі 3200 грн. на місяць.

Враховуючи кількість робочих днів у листопаді 2017 року (22) його середній заробіток на підприємстві відповідача становив: 3200:22=145 грн. 45коп.. Таким чином, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 145 грн. 45 коп. на день, що станом на час звернення до суду становить 145,45 грн.*84 дні = 12217 грн. 80 коп. Отже, зважаючи на те, що повідомлення про звільнення з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України було отримане ним 16.03.2018р., він вправі звернутись до суду у строк до 16.04.2018р.

Просив суд визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста котельні Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» за п.2 ст. 36 КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста котельні Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» з 12.12.2017 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» на його користь 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4300 грн. на відшкодування збитків, завданих порушенням його законних прав та інтересів.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.04.2019 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01.08.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.08.2019 призначено справу до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш» в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається, що відповідач роз`яснив позивачу характер майбутньої роботи, а саме її тимчасовий характер. Дана обставина підтверджена показами свідків з боку відповідача Жодних заперечень з боку позивача щодо характеру майбутньої роботи ні під час оформлення трудових відносин, ні під час судового розгляду не надходило. Позивач без будь-якого попередження самовільно перестав виходити на роботу починаючи з 12.12.2017 року, що підтверджується доказами, які є в матеріалах справи. Позивач просив його поновити не з дати звільнення, а з дати, коли він самовільно перестав виходити на роботу. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди - відповідачем. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до наказу (розпорядження) від 31 жовтня 2017 № 101-к про прийняття на роботу, ОСОБА_1 був прийнятий машиністом (кочегаром) котельні енерго-механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» на строк- з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року з окладом 1 600,00 грн. Відповідне повідомлення направлено відповідачем до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно відомостей, наданих відповідачем, позивач при прийнятті на роботу ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, пройшов вступний інструктаж ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» з питань охорони праці.

Суд першої інстанції зазначив, що всупереч вимогам законодавства, при прийнятті на роботу ОСОБА_1 не подав ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» трудову книжку та з 12 грудня 2017 на робочому місці не з`являвся та не повідомив відповідача про причини відсутності на робочому місці, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач неодноразово письмово повідомляв позивача зявитись у відділ кадрів з метою врегулювання кадрових питань та приведення документації у відповідність діючому законодавству.

ОСОБА_1 періодично з`являвся у відділі кадрів, проте відмовлявся вирішити кадрові питання, надати письмові пояснення про відсутність на робочому місці та приступити до роботи, що підтверджується відповідними актами ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» від 28 грудня 2017 року, 07 лютого 2018 року, 13 лютого 2018 року.

13 квітня 2018 року позивачу у присутності помічника генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_2 , начальника відділу з охорони праці та пожежної безпеки ОСОБА_3 , начальника відділу кадрів ОСОБА_4 було запропоновано отримати трудову книжку, від чого позивач також відмовився про, що складено відповідний акт.

Суд першої інстанції зазначив, що робота на яку був прийнятий позивач, а саме - майстер (кочегар) котельні обумовлена тимчасовим характером її виконання на період опалювального сезону, про що позивач був обізнаний, що підтверджується його поясненнями, наданими в судовому засіданні, та цей факт підтверджується показаннями свідків.

ОСОБА_1 перед прийняттям на роботу був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку роботодавця, пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці, що підтверджує його особистий підпис в Журналі. Крім того, саме працівник є зацікавленим в проінформованості про свій статус та має подати всі необхідні для працевлаштування документи і пересвідчитись у його офіційному оформленні, ознайомитись з наказом про прийняття на роботу.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт, що ОСОБА_1 був прийнятий машиністом (кочегаром) котельні енерго-механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» строком з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року.

28 лютого 2018 року закінчився строк дії трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш», наказом від 28.02.2018 року №18/к - припинений трудовий договір з позивачем на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України в зв`язку з закінченням строку дії трудового договору.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки працівник в день звільнення був відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надіслав йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Вказане повідомлення направлено ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування « Віра Сервіс Інтермарш » ОСОБА_1 . - 28 лютого 2018 року.

Згідно табелів обліку робочого часу, ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш», позивач виконував трудові обов`язки на зазначеному підприємстві з 01 листопада 2017 року до 12 грудня 2017 року.

Сторони по справі визнали, що з 12 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.

Суд не визнав належними та допустимими доказами на підтвердження позову, доводи ОСОБА_1 що охорона підприємства - 12 грудня 2017 року не допустила його на робоче місце,оскільки на підтвердження цього факту позивачем не надано жодних доказів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають задоволенню, то відповідно не підлягають задоволеню і інші позовні вимоги, зокрема щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, збитків та моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Суд першої інстанції також зазначив, що оскільки у задоволені позову відмовлено по сутті позовних вимог то відповідно підстави для застосування строків позовної давності звернення до суду з позовом є недоречними.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди.

Доводи викладені в апеляційній скарзі зокрема, що суд першої інстанції не правильно встановив дату з якої позивач приступив до роботи, а також, що позивач був неналежно оформлений при прийнятті на роботу - не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу (розпорядження) від 31 жовтня 2017 № 101-к - ОСОБА_1 прийнятий машиністом (кочегаром) котельні енерго - механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» строком з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року з окладом 1 600,00 грн.

Позивач при прийнятті на роботу ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, пройшов вступний інструктаж ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» з питань охорони праці.

Відповідно до табелю використання робочого часу за листопад 2017 року , позивач 01.11.2017 року відпрацював 7.5 годин(нічна зміна).

Докази на спростування встановлених обставин в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача, на витяг з електронної журналу відвідувань ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» як на належний доказ на підтвердження пояснень позивача, що він виконував свої професійні обов`язки - 31.10.2017 року і це був перший робочий день, суд апеляційної інстанції не може визнати, як належний та допустимий доказ , оскільки інформація яка міститься в даному витягу не містить доказів на підтвердження зазначеного. ( а.с. 45 т.1)

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що відповідач безпідставно не допускав до роботи позивача у період з 12 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 12.12. 2017 року по квітень 2018 року позивач неодноразову перебував на території підприємства і при цьому ніяких перешкод, йому з боку відповідача по справі - не чинилось, однак позивач не виконував свої трудові обов`язки і відповідно заробітна плата з 12 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась.

Сторони в суді першої інстанції визнали, що з 12 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово письмово викликав позивача з метою врегулювання кадрових питань, приведення документації у відповідність діючому законодавству.

ОСОБА_1 періодично з`являвся у відділі кадрів, проте відмовлявся вирішити кадрові питання, надати письмові пояснення про відсутність на робочому місці та приступити до роботи, що підтверджується відповідними актами ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» від 28 грудня 2017 року, 07 лютого 2018 року, 13 лютого 2018 року.

Оскільки 28 лютого 2018 року закінчився строк дії трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш», наказом № 18/вк- від 28.02.2018 припинений трудовий договір з позивачем на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 17.01.2018 по 14.03.2018 та з 01.05.2018р по час видання довідки (17.12.2018р) позивач працював в ТОВ «Підприємство «Мост-Буд» м. Київ - монтажником .( а.с. 8,194 т. 1).

Встановленні обставини свідчать , що позивач перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» працював одночасно в ТОВ «Підприємство «Мост-Буд» - монтажником.

Положеннями стаття 21 КЗпП України про трудовий договір визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями, викладеними у ч.1 ст. 23 КзпП передбачено строки трудового договору, а саме: трудовий договір може бути, зокрема безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно ч. 2 ст. 23 КзпП строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із положеннями пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Матеріали справи підтверджують, що позивач був прийнятий на посаду машиніста (кочегара) котельні енерго-механічного відділу ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс-Інтермарш» на умовах строкового трудового договору з 01 листопада 2017 року до 28 лютого 2018 року та був звільнений відповідно до п. 2 статті 36 КзпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Докази які б спростували встановлені обставини апеляційна скарга не містить.

Встановлені обставини свідчать, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження .

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.04.2019 залишити без змін.

Текст постанови складено 30.08. 2019.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: