Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 213/3310/14-ц

провадження № 61-18318св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року у складі головуючого судді Мазуренко В.В. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 березня 2017 року у складі суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П.,Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №659-0161003/ФК08 від 04 квітня 2008 року.

Позов мотивовано тим, що 04 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №659-0161003/ФК08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 681750 грн зі 11,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 01 квітня 2033 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 04 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №659-0161003/Zфпор-08, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №659-0161003/ФК08 від 04 квітня 2008 року. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, у повному обсязі боргових зобов`язань.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» на Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанком» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого позивач набув права вимоги по кредитному договору №659-0161003/ФК08

від 04 квітня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором. Станом на 11 липня 2014 року заборгованість позичальника складає 1052844,08 грн, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, а також стягнути з відповідачів пропорційно судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, встановлений статтею 257 ЦК України,при цьому відповідач заявив про застосування позовної давності, цей факт є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення: позовом ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №659-0161003/ФК-08 від 04 квітня 2008 року в розмірі 836 036,54 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту за період з 01 вересня 2011 року до 11 липня 2014 року у розмірі 591152 грн, за відсотками за три роки, що передували даті звернення до суду у розмірі 233 635,72 грн та комісія 11 248,82 грн за період з 01 вересня 2011 року до 01 серпня 2012 рік. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» скористався своїм правом на стягнення заборгованості, шляхом пред`явлення позову 01 вересня 2014 року, а тому позивачем у договорі зі строком дії до 2023 року, з урахуванням останнього платежу у червні 2008 року, пропущено строк позовної давності лише до заявлених вимог, які передували 01 вересня 2011 року. Отже, висновок суд першої інстанції про сплив позовної давності до усіх заявлених ПАТ «Дельта Банк» вимог не відповідає вимогам законодавства, та є передчасним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 23 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зазначену вище цивільну справу № 213/3310/14-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами постановлені судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції не враховано строк дії кредитного договору до 2033 року, і саме з цього часу починається сплив позовної давності, а тому не враховано, що позивач отримав право вимоги лише у червні 2010 року, судами невірно застосовано положення пропуску строку позовної давності та не враховано, що боржником та поручителем не виконане грошове зобов`язання.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечення до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 04 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №659-0161003/ФК-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання нерухомості в розмірі 681 750,00 грн строком на 300 місяців із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,5% річних; комісії за надання кредиту - 1,00% від суми кредиту; комісії за управління кредитом - 0,15% від суми кредиту. Дата повернення кредиту зазначено - 01 квітня 2033 року.

За умовами договору повернення кредиту здійснюється щомісячно платежами в розмірі не менш як 6 636,54 грн по 20 число (включно) кожного місяця

(а.с.7-13,14,15).

Із копії заяви на видачу готівки №1005/129 від 04 квітня 2008 року судами встановлено, що ОСОБА_1 отримав кошти за кредитним договором в сумі 681 750,00 грн. (а.с.22).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 04 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки №659-0161003/Zфпор-08, відповідно до якого вона зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №659-0161003/ФК-08 від 04 квітня 2008 року у повному обсязі, солідарно із боржником (а.с.16).

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав.

Згідно довідки позивача, заборгованість по кредитному договору №659-0161003/ФК08 від 04 квітня 2008 року станом на 11 липня 2014 року складає 105 2844,08 грн, з яких: тіло кредиту - 677 205,00 грн.; відсотки - 324 507,58 грн; комісія за ведення кредиту - 51 131,50 грн. (а.с.23).

За вихідним номером 31.4-08/7103/14 від 28 липня 2014 року на адресу відповідача ОСОБА_1 , яка була вказана в кредитному договорі ( АДРЕСА_3 ) ПАТ «Дельта Банк» направлено досудову вимогу про невиконання зобов`язань за кредитним договором №659-0161003/ФК08 від 04 квітня 2008 року та необхідність сплати простроченої заборгованості, яка станом на 11 липня 2014 року складала 1052844,08 грн. (а.с.24).

Така ж досудова вимога була направлена і поручителю - відповідачу ОСОБА_2 за вихідним номером 31.4-08/7104/14 від 28 липня 2014 року (а.с.25,26).

Також судами встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПAT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПAT «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.29-34).

Із витягу з додатку № 2 до Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року слідує, що Акціонерному товариству

«Дельта Банк» було передано право вимоги по кредитному договору № 659-0161003/ФК08 від 04 квітня 2008 року боржника ОСОБА_1 , забезпеченого порукою ОСОБА_2 згідно договору №659-0161003/Zфпор-08 від 04 квітня 2008 року (а.с.28).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Суди установили, що строк повернення кредиту за договором - 01 квітня 2033 року, порядок повернення - щомісячні платежі, а останній платіж здійснено у серпні 2008 року.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позовна давність має бути застосована до платежів, які передували трьом рокам до звернення позивача до суду з позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого на час звернення до суду не закінчився.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням, а тому не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

РішенняІнгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик