Справа № 449/522/18 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/2974/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про достягнення відсотків за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

В травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення донарахованих відсотків за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 03 березня 2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/8201/82/47786, згідно умов якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000,00 дол. США строком до 03.03.2017р. з відсотковою ставкою 13,75% річних, а позичальник зобов`язалась повністю повернути суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші обов`язки, визначені договором. Попри взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав їх перед позивачем, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з графіком погашення кредиту та відсотків за кредитом. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк був вимушений звернутись до суду, відповідно до рішення якого, від 19.11.2014р. з ОСОБА_1 вирішено стягнути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 107571,49грн та судовий збір в розмірі 1075,72грн., які в подальшому стягнені з відповідачки і зараховані на рахунок позивача лише 22.03.2017р.

Зважаючи на те, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором було виконане з простроченням, а позичальник надалі користувався кредитними коштами, відтак банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому вважають має право на їх повернення. Станом на 22.03.2017р. заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за період з 15.05.2015р. по 22.03.2017р. складає 2459,61 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 22.03.2017р. становить 66043,13грн., а тому просить примусово стягнути з відповідача зазначені донараховані відсотки за кредитним договором №014/8201/82/47786 від 03.03.2017р. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00грн.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про достягнення відсотків за кредитним договором - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по справі в сумі 3600,00 грн.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль».

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норма матеріального і процесуального права. Стверджує, що сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредиток. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Банк вимушений був звернутися до суду. 19 листопада 2014 року Перемишлянським районним судом Львівської області позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банку Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 107 571,49 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 075, 72 грн.

На виконання вказаного рішення суду 11.11.2015 року були видані виконавчі листи № 449/777/14-ц, які пред`явлені для примусового виконання в Сихівський відділ ДВС Львівського МУЮ. 03.12.2015р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході виконавчого провадження було реалізовано на електронних торгах квартиру, яка належала ОСОБА_1 на праві власності та перебувала в іпотеці Банку. За рахунок коштів отриманих від реалізації квартири, виконавчі листи були повністю виконані.

Кошти в сумі 107571,25 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором та 1075,71 грн. на повернення судового збору були зараховані на рахунок Банку 22.03.2017 року.

У зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчих листів 29.03.2017р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором було виконане з простроченням, Позичальник надалі користувався кредитними коштам відтак, Банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом та має право на їх повернення.

Крім того, звертають увагу на те, що суд необґрунтовано, в порушення норми ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягнув з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 3600,00 грн. Позивачем у справі є АТ «Райффайзен Банк Аваль», який при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн. (1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Оскільки судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, сплачений Банком судовий збір відшкодуванню не підлягає, тим більше на користь відповідача у справі.

Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову про достягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором є безпідставними, оскільки кредитний договір припинив свою дію і рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.01.2014 року з відповідача достроково стягнуто всю суму заборгованості та виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закінчено у зв`язку із повною сплатою заборгованості. Стягуючи з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в користь ОСОБА_1 3600 грн. судових витрат, суд виходив з того, що у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 03.03.2007р. між позивачем та ОСОБА_1 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений кредитний договір №014/8201/47786, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 000,00 дол. США строком до 03.03.2017р. зі сплатою 13,75% річних, а відповідач взяв на себе обов`язок повністю повернути даний кредит та сплатити відсотки за користування ним згідно умов договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/8201/82/47786 від 03.03.2017р. в сумі 107571,49 грн..

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання.

Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Як вбачається з рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.11.2014р. (справа №449/777/14-ц), яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 вирішено стягнути в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 107571,49грн. та судовий збір в розмірі 1075,72грн..

З огляду постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№49498925 віл 16.02.2017р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №449/777/14-ц виданого 11.11.2015р. Перемишлянським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 107571,49грн. закінчено у зв`язку із повною сплатою заборгованості.

Сума заборгованості за кредитом та відсотками вже стягнута позивачем судовим рішенням.

Після стягнення в судовому порядку з відповідача всієї заборгованості за кредитом позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором та має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно зі ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №449/777/14ц виданого 11.11.2015р. Перемишлянським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 107571,49грн. закінчено у зв`язку із повною сплатою заборгованості, позивач припинив дію Договору, укладеного між сторонами 03.03.2007 року, а тому після 11.11.2015 року не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом.

Покликання апелянта в скарзі на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а тому позивач має право на нарахування відсотків, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Що стосується стягнення з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по справі в сумі 3600,00 грн., то колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

10 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 разом з відзивом на позовну заяву подав попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи на загальну суму витрат в розмірі 3600 грн. ( а.с. 80)

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та передбачено ст.15 ЦПК України. За змістом ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3,4,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано ст. 141 ЦПК України, відповідно до положень якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 3600 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат по справі в сумі 3600,00 грн., підлягає скасуванню із постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні стягнення судових витрат.

Згідно ч.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.374 ч.1 п.2, 376, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по справі в сумі 3600,00 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні судових витрат у розмірі 3600 грн. відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2019 року.

Головуючий О.М. Ванівський

Судді О.Я. Мельничук

Н.О. Шеремета