Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/2178/16-ц

провадження № 61-33058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» на рішення Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Вовка Є. І. від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Кравець В. А. від 04 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (далі - ТОВ «Автосервіс»), приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - ПрАТ «АСК «Інго Україна»), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2015 року з вини водія ОСОБА_2 , який керував автобусом марки «Івеко», д.н.з НОМЕР_1 , та перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Автосервіс», сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 . Вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок ДТП, складає 134 792 грн.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Посилаючись на те, що ПрАТ «АСК «Інго Україна», де була застрахована цивільна відповідальність власника автобуса марки «Івеко», д.н.з. НОМЕР_1 , йому було сплачене страхове відшкодування у сумі 39 218 грн 88 коп., проте воно не покрило завдані йому збитки, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з ТОВ «Автосервіс» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82 934 грн 96 коп. та 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а з ПрАТ «АСК «Інго Україна» стягнути недосплачену за договором страхування суму у розмірі 10 271 грн 12 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Автосервіс» як відшкодування матеріальної шкоди 82 934 грн 96 коп., у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертизи в розмірі 5 878 грн 02 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «АСК «Інго Україна» 10 271 грн 12 коп. та витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертизи у розмірі 727 грн 98 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що розмір матеріального збитку позивача складає 132 934 грн 96 коп., проте страховою компанією йому відшкодовано лише 39 218 грн 88 коп., у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з ПрАТ «АСК «Інго Україна» недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 10 271 грн 12 коп., а також 82 934 грн 96 коп. з ТОВ «Автосервіс», оскільки шкоду завдано працівником цього товариства при виконанні ним своїх трудових обов`язків, а страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Автосервіс» задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року змінено. Стягнуто з ТОВ «Автосервіс» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 20 508 грн 57 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про визначення ТОВ «Автосервіс» належним відповідачем у даній справі, як роботодавця винної особи, проте враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу його деталей складає 69 998 грн 57 коп., страховою компанією сплачено позивачу 39 218 грн 88 коп. та стягнуто з неї за рішенням суду 10 271 грн 12 коп., дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Автосервіс» 20 508 грн 57 коп. Виходячи з вимушеності змін у житті позивача, як інваліда третьої групи, внаслідок пошкодження автомобіля, враховуючи тривалість та тяжкість його моральних страждань апеляційний суд зменшив розміру суми, яка стягується в рахунок відшкодування моральної шкоди, з 100 000 грн до 15 000 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 753/2178/16-ц і витребувано її з Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31 травня 2018 року справу № 753/2178/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у вкладі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу № 753/2178/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С . Ю .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ТОВ «Автосервіс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Автосервіс» відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій належним чином не з`ясовано обставини справи, зокрема, не враховано, що матеріалами справи не підтверджено перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс» саме на момент ДТП, оскільки його було звільнено з роботи за власним бажанням 01 жовтня 2015 року, тобто до настання ДТП. При розгляді справи про адміністративне правопорушення постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року не могли бути з`ясовані та не з`ясовувалися обставини перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс».

Таким чином рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються ТОВ «Автосервіс» лише в частині вирішення позову ОСОБА_1 до нього, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 22 жовтня 2015 року по вул. Бориспільське шосе в м. Києві сталася ДТП з вини водія автомобіля марки «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Автосервіс», внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Автосервіс», як власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до страхового полісу № АЕ/3143966, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 50 000 грн, франшизою - 510 грн.

Згідно з висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 07 лютого 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet», д.н.з НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу його деталей складає 69 998 грн 57 коп. Вартість відновлювального ремонту цього автомобіля без врахування фізичного зносу замінюваних деталей складає 139 847 грн 49 коп. Розмір матеріального збитку складає 132 934 грн 96 коп. та цей розмір відповідає ринковій вартості автомобіля на момент ДТП. Ринкова вартість автомобіля після ДТП складає 62 936 грн 39 коп. Відповідно до цього висновку коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,67.

12 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до страховика на виплату страхового відшкодування та ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплачено йому страхове відшкодування в розмірі 39 218 грн 88 коп.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

На підставі статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно якого, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до вимог частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судами установлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Вказаною постановою суду встановлено, що ДТП відбулася з вини ОСОБА_2 , працюючого в ТОВ «Автосервіс» водієм.

Згідно частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як свідчить тлумачення статей 1167, 1172, 1187 ЦК України шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Встановивши, що ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових (службових) відносинах із ТОВ «Автосервіс», суди зробили обґрунтований висновок про те, що внаслідок ДТП з вини працівника ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_2 позивачу заподіяно майнову шкоду.

Апеляційний суд встановивши, що позивач обрав спосіб захисту, отримання коштів для відновлення автомобіля, а не отримання ринкової вартості автомобіля до ДТП, дійшов обґрунтованого висновку, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту автомобіля, яка згідно з висновком експертизи складає 69 998 грн 57 коп., оскільки ця сума складає різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП. Оскільки ПрАТ «АСК «Інго Україна» сплатило позивачу 39 218 грн 88 коп., а за рішенням суду стягнуто з ПрАТ «АСК «Інго Україна» 10 271 грн 12 коп., суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ТОВ «Автосервіс» підлягає стягненню 20 508 грн 57 коп.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 був звільнений 01 жовтня 2015 року за власним бажанням до моменту вчинення ДТП, тому статтю 1172 ЦК України суди застосували неправильно, з таких мотивів.

Судами установлено, що 13 жовтня 2010 року між Київською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Автосервіс» (перевізник) укладено договір № П-10/10-1 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування. Даний договір укладено відповідно до витягу з протоколу засідання комітету Державтотрансадміністрації з проведення конкурсів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 30 липня 2009 року № 188 та стосувався маршруту «м. Бориспіль (вул. Каховська) - м. Київ АС «Видубичі» через станцію метро «Харківська». Номер автобусного маршруту 317-А.

У наказі № 335 від 18 вересня 2015 року про прийняття на роботу ОСОБА_2 у графі «умови роботи» зазначено: «робота основна». У цьому ж наказі вказано про те, що за ОСОБА_2 закріплено автотранспортний засіб марки «Iveco», д.н.з НОМЕР_1 .

З пояснень ОСОБА_2 судами установлено, що він працював у ТОВ «Автосервіс» з 22 вересня 2015 року по квітень 2016 року включно. При прийнятті на роботу за ним було закріплено автотранспортний засіб марки «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 . 22 жовтня 2015 року на час ДТП він виконував трудові обов`язки по перевезенню пасажирів на маршруті № 317 А «м. Бориспіль (вул. Каховська) - м. Київ АС «Видубичі». У автомобілі знаходився пакет документів від ТОВ «Автосервіс» (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, шляховий лист), які перевірялися працівниками поліції під час оформлення ДТП. Після ДТП він відновив автомобіль та продовжував працювати у ТОВ «Автосервіс». Після звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду керівництво ТОВ «Автосервіс» вимагало від нього відшкодувати завдану потерпілому шкоду та він 07 квітня 2016 року направив через поштове відділення заяву про звільнення за власним бажанням, проте будь - якої відповіді на заяву не отримав. Розрахунок з ним проведено не було, трудову книжку не видано. Про те, що він нібито звільнений з 01 жовтня 2015 року він дізнався лише у судовому засіданні при розгляді даної справи.

Твердження відповідача про розірвання трудового договору із ОСОБА_2 з 01 жовтня 2015 року спростовується також тим фактом, що 19 жовтня 2015 року ТОВ «Автосервіс» уклав із ПрАСК «Інго Україна» договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті на користь ОСОБА_2 та до лютого 2016 року відповідач продовжував нараховувати заробітну плату ОСОБА_2 як працівнику ТОВ «Автосервіс».

Відповідно до відповіді Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 16 червня 2016 року ТОВ «Автосервіс» подавало місячну звітність з 22 вересня 2015 року по лютий 2016 року по ОСОБА_2 як по особі, якій нараховується заробітна плата як працівнику товариства. Скасування нарахування та утримання за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року відповідач направив Бориспільському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Київської області у квітні 2016 року, тобто під час розгляду даної справи у суді.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визначення ТОВ «Автосервіс» належним відповідачем у даній справі, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права в оскаржуваній частині, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки судами правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Автосервіс» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська