ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6238/18

провадження № 22-ц/4809/920/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Бойко Олег Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойка Олега Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року в складі головуючого судді Бершадської О. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0649 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0541 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2012 року у цивільній справі №2-5617-11 (провадження 2/1109/837/2012) був задоволений її позов до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку частково недійсним, визнання права власності на частину будинку. За рішенням суду було визнано частково недійсним, укладений 04.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Корчак Л. В. та зареєстрований в реєстрі №821, а саме, щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 14.08.2012 року і набрало законної сили 14.08.2012 року.

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2016 року у цивільній справі №404/6788/15-ц (провадження 2/404/410/16) задоволений її позов до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частини будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . За рішенням суду ОСОБА_1 виділено в натурі 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 згідно першого варіанту розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно- будівельної експертизи № 31 від 15.08.2016 року, шляхом виділення їй будівлі і споруди, які пропонувалось виділити співвласнику «І». Дане рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили 04.01.2017 року.

Проте, на даний час не вирішеним залишається питання, щодо визнання за нею права власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина будинку.

Зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.12.2009 року, виданого на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 04.06.2009 року №2042, відповідно якого відповідач отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0649 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 ; - Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 04.12.2009 року, виданого на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 04.06.2009 року №2042, відповідно якого відповідач отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0541 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Відповідач відмовляється в добровільному порядку вирішувати питання розподілу земельної ділянки, на якій розташований належний їм на праві спільної часткової власності будинок, а тому зазначений спір має бути вирішений судом з врахуванням норм ст.ст. 79, 86,87, 88, 120 ЗК України та ст. ст. 356, 364, 367, 377 ЦК України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0649 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0541 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат Бойко О. В.подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Судом не враховано, що відповідач приватизувала земельну ділянку площею 0,0649 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Кіровоградської міської ради № 2042, від 04.06.2009 року та має дійсний, не скасований Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.12.2009 року, яка не була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Теж саме стосується земельної ділянки площею 0,0541 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка також ніколи не була спільною сумісною власністю подружжя і належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , виданого на підставі рішення Кіровоградської міської ради № 2042 від 04.06.2009 року

Звертає увагу, що позивач не ставила вимог про скасування рішення Кіровоградської міської ради № 2042 від 04.06.2009 року та визнання недійсними вказаних державних актів про право приватної власності на спірні земельні ділянки.

Суд безпідставно розділив вказані земельні ділянки, право власності на які набуте відповідачем після переходу до неї права власності на будинок, неправильно застосувавши норми ст. ст. 120, 125 ЗК України.

У договорі купівлі-продажу жилого будинку, який придбав ОСОБА_3 від 17.03.1999 року у п.2 зазначено, що жилий будинок, надвірні споруди розташовані на земельній ділянці площею 500,0 кв. м. Вказаний розмір присадибної земельної ділянки не відповідає розміру приватизованої присадибної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 , яка приватизувала як присадибну земельну ділянку розміром 0,0649 га., та додатково їй особисто була надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0541 га., яка зовсім не відносилась до домоволодіння подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , придбане ними у 1999 році.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника адвоката Бойка О. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2012 року у цивільній справі № 2-5617-11 (провадження 2/1109/837/2012), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.08.2012 року (а.с.8-12), задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку частково недійсним, визнання права власності на частину будинку. Визнано частково недійсним укладений 04.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Корчак Л. В., та зареєстрований в реєстрі № 821, а саме: щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 був набутий подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період шлюбу і належав їм на праві спільної сумісної власності, частки кожного з них у праві власності рівні - по 1/2 частині.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2016 року, що набрало законної сили 04.01.2017 року, у цивільній справі № 404/6788/15-ц (провадження 2/404/410/16) задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частини будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ). ОСОБА_1 виділено в натурі 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 згідно першого варіанту розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи №31 від 15.08.2016 року, шляхом виділення ОСОБА_1 будівлі і споруди, які пропонувалось виділити співвласнику «І» (а.с.15-31).

ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.12.2009 року, виданого на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 04.06.2009 року №2042, на праві приватної власності стала власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0649 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 , а також на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 04.12.2009 року, виданого на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 04.06.2009 року №2042, на праві приватної власності набула у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0541 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.32, 73, 220-229).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно ч. 1 та ч.2 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Згідно п. г ч.1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно положень ч. 1 та ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Рішеннями Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2012 року та від 12.12.2016 року визнано частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений 04.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , й виділено в натурі 1/2 частину вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами.

За таких обставин позивач має право набути у власність Ѕ частку земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , пропорційно до належної їй частки у праві власності на будинок з надвірними будівлями.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання права власності за ОСОБА_1 праао власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0649 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є правильними і відповідають зазначеним нормам матеріального права.

Проте, не можна погодитись з висновком суду щодо належності ОСОБА_1 як співвласнику житлового будинку частини переданої на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 04.06.2009 року № 2042 у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0541 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_2 , по АДРЕСА_1 , (а.с.221, 227, 229), право власності на яку зареєстроване 04.12.2009 на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 04.12.2009 рок (а.с. 32, 33-34, 235), оскільки відповідач набула її в порядку безоплатної приватизації на підставі п. в ч. 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у своєму відзиві на позовну заяву, відповідач зазначала, що вказана земельна ділянка, площею 0,0541 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , хоча і розташована за однією адресою, проте не відноситься до житлового будинку, а виділена їй для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, не перевірив ці обставини, тому не врахував, що за договором купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями від 17.03.1999 (а. с. 232) до ОСОБА_1 як подружжя покупця ОСОБА_3 перейшло право користування на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок та надвірні споруди, що була передана попередньому власнику у безстрокове користування площею 500,0 кв.м, тому з урахуванням уточнення її рорзміру ця земельна ділянка могла бути передана в порядку безоплатної приватизації власнику (співвласникам будинку), у яких вона перебувала в користуванні, на підставі п. а ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 118, ст.ст. 120, 121 ЗК України.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0541 га, кадастровий номер - НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року слід залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України враховується, що позивач сплатила 1409,6 грн. при зверненні з позовною заявою до суду першої інстанції, а відповідач сплатила 2114,4 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, за результатами апеляційного перегляду справи позов задоволено частково, тому підлягають перерозподілу витрати, понесені на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бойка Олега Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0,0541 га, кадастровий номер - НОМЕР_2 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 , ІНПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНПП: НОМЕР_6 , 704,80 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик