Ухвала

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 759/13908/19

провадження №61-122вп19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Висоцької В. С. розглянув ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву про розірвання шлюбу ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня

2019 року матеріали позовної заяви передано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвала мотивована тим, що дана позовна заява підлягає направленню до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку статі 29 ЦПК України, оскільки позивачем не надано і позовна заява не містить відомостей останнього відомого зареєстрованого місця проживання, перебування чи місця роботи відповідача в Україні, чи місцезнаходження його майна.

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Положеннями статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Як убачається із надісланих судом матеріалів цивільної справи позивач ОСОБА_1 є громадянкою України та проживає на території України (м. Київ), що підтверджено копією паспорта громадянина України.

Водночас, відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Ірак. Відомості щодо місця його проживання судом першої інстанції не встановлено. Разом із тим, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_2 проживає на території України.

Зважаючи на те, що позивач проживає на території України, а місце проживання відповідача не встановлено, відсутні правові підстави для визначення підсудності даного позову Верховним Судом відповідно до статті 29 ЦПК України.

Керуючись статтею 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Матеріали цивільної справи 759/13908/19 повернути до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька