Справа № 496/2522/17
Провадження № 2/496/534/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Біляївка Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Нерубайська сільська рада про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 1 грудня 1997 року державним науково-дослідним центром мобільної техніки було передано у приватну власність його батьку ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_4 в рівних частинах кв. АДРЕСА_2 та видане відповідне свідоцтво про право власності. У вказаній квартирі він проживав разом з батьками, а 25.05.2006 року його було в ній зареєстровано. Його батько переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, а він разом з матір`ю став проживати у вказаній квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла і він 10.03.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину вказаної квартири. Посилаючись на те, що він відкрито володіє вказаною квартирою більше 10 років, сплачує комунальні послуги, а тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину цієї квартири за набувальною давністю.

Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності на квартиру, оскільки в ній він проживає з 1982 року та зареєстрований з 2006 року, оплачує усі комунальні послуги, а батько на протязі 20 років не приймає участі в утриманні квартири. Власниками квартири були його батько та матір. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і усі витрати по похованню він поніс самостійно. Після її смерті він успадкував Ѕ частину квартири. Зазначає, що він звертався до батька з приводу оформлення права власності на квартиру, але батько погоджувався на це лише за умови відшкодування йому вартості за Ѕ частину квартири. Згоди щодо вартості частини квартири вони так і не дійшли.

Відповідач до судового засідання не з`явився, але був допитаний Івнянським районним судом Бєлгородської області в порядку виконання судового доручення про надання правової допомоги. З наданих ним пояснень вбачається, що права на спірну квартиру були оформлені ним і його дружиною ОСОБА_4 внаслідок приватизації, в якій вони приймали участь разом. Його син в приватизації участі не приймав і на той момент був зареєстрований та проживав окремо від них. В 1998 році він за сімейними обставинами, зі згоди дружини, виїхав на постійне місце проживання в сел. Івню Івнянського району Бєлгородської області Росії, де проживає по теперішній час. Три роки тому померла його дружина. На спадщину, яка відкрилася після її смерті претендували він, син та донька, однак за згодою між ними, він з донькою відмовилися від своїх частин у спадщині на користь сина за умови, що син не буде претендувати на іншу Ѕ частину квартири, яка залишається за ним (відповідачем), на що той погодився. В подальшому він запропонував сину викупити в нього вказану долю за 12000 доларів США або продати квартиру і гроші розділити порівну, на що син спочатку погодився, але згодом відмовився. Після цього під час однієї з телефонних розмов між ними сталася сварка, в ході якої син сильно образив його, через що вони більше не спілкуються та зв`язок не підтримують. Зазначає, що він не проти того, щоб право на його Ѕ частину квартири було визнано за сином, але тільки за умови компенсації її вартості, яку він оцінює в 10000 доларів США. Ці гроші він хоче передати донці та її дітям. Після одруження сина він подарував йому дачу з умовою, що той не буде претендувати на квартиру. Крім цього, у зв`язку зі станом здоров`я просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 10.03.2017 року після смерті матері ОСОБА_4 успадкував Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину. Інша Ѕ частина вказаної квартири належить відповідачу, на яку позивач просить визнати право власності в порядку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 344 ЦК України зазначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

З копії паспорта позивача вбачається, що він з 25.05.2006 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . Тобто позивач відкрито володіє (користується) вказаною квартирою з травня 2006 року та сплачує комунальні платежі.

В порядку окремого доручення допитаний відповідач заперечує проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири, яка належить йому ( ОСОБА_3 ) посилаючись на те, що між ними була домовленість, що він та дочка не спадкують частину квартири після смерті ОСОБА_4 , а позивач не претендує на іншу частину, що належить йому ( ОСОБА_5 ). Крім цього, відповідач зазначив, що може відступити свою частину квартири за компенсацію еквівалентну 10000 доларів США, про те позивач не бажає сплачувати вказану суму грошей.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 3 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначають, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи те, що тривале проживання позивача (з травня 2006 року) в квартирі, Ѕ частина якої належить відповідачу не є підставою для визнання права власності в порядку набувальної давності, оскільки між сторонами є домовленість щодо переходу права власності цієї частини квартири, а саме виплата грошової компенсації, вимоги позивача порушують право власності відповідача на свою власність, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 328, 344 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня отримання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Повний текст рішення складено 22.11.2019 року.