Справа № 438/77/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2165/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 438/77/18

Провадження № 22ц/811/2165/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Приколоти Т.І.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу Бориславської міської ради Львівської області

на рішення Бориславського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Бориславі 11 червня 2019 року (суддя Слиш А.Т.),

у справі

за позовом Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

31 січня 2018 року Бориславська міська рада Львівської області звернулася з цим позовом. Просить зобов`язати ОСОБА_1 за його рахунок демонтувати самочинно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу) на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що 17 березня 2017року на ім`я міського голови надійшла скарга ОСОБА_4 з приводу самовільно встановленого бетонного фундаменту з металевими трубами без сітки (огорожі) ОСОБА_1 на проході загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що 26 квітня 2017року КП «Муніципальна варта» проведено огляд за адресою: АДРЕСА_1 «б АДРЕСА_2 м.Бориславі та було виявлено встановлення бетонного фундаменту з металевими трубами без сітки (огорожі), яка згідно схеми земельної ділянки встановлена посередині проїзду, що частково перешкоджає руху автотранспорту та проходу пішоходів. Про це складено протокол №6 про адміністративне правопорушення. Встановлення даної огорожі проводилось без відповідного дозволу. Стверджує, що відповідно до пунктів 3.2.2., 4.3.1. Правил благоустрою та порядку утримання території міста Борислава, затверджених рішенням Бориславської міської ради від 19 червня 2014 року №1421 громадяни у сфері благоустрою зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території міста, та забороняється виконувати земельні, будівельні та інші роботи без дозволу, виданому в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.4.3.18 Правил, громадянам на об`єктах благоустрою забороняється встановлювати без відповідного дозволу малі архітектурні форми. Вказує, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Бориславської міської ради 12 травня 2017року відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності Постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась, сума штрафу оплачена. Зазначає, що відповідачем самовільно захоплено частину проїзду (проходу) прилеглого до його (позивача) земельної ділянки, що перебуває у приватній власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Стверджує, що ОСОБА_1 зобов`язано демонтувати самовільно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу) в термін до 26 січня 2018року. Однак, в добровільному порядку відповідач не демонтував огорожу. Зазначає, що згідно п.1 рішення міської ради від 28 вересня 2017 року №877 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 1000 кв.м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :14:039:0159) ОСОБА_5 . Вказує, що земельна ділянка ОСОБА_5 знаходиться поряд із земельною ділянкою відповідача, тому встановлена ним огорожа перешкоджає їй як власнику доїзду до її земельної ділянки. Просить позов задовольнити.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11 червня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 23 квітня 2011року, зареєстрованого КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 17 червня 2011 року, відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №231100, виданого 24 листопада 2011 року, відповідачу на праві власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1000 кв.м, що розташована за цією адресою.

Земельна ділянка відповідача, згідно схем-плану, зазначеного у Державному акті, межує із землями загального користування (прохід), яка проходить вздовж садиби відповідача.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Бориславського міського управління юстиції Львівської області 19 грудня 2013 року ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, що належить на праві власності відповідачу.

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що на будинковолодіння АДРЕСА_1 до належного відповідачу на праві власності житлового будинку належить господарська споруда колодязь.

Згідно довідки КП «Бориславводоканал» №193 від 16 грудня 2016 року відповідач не є абонентом Бориславського водоканалу та до його будинку не під`єднано централізоване водопостачання та каналізація.

Встановлено, що відповідачу на праві власника житлового будинку АДРЕСА_1 належали господарська споруда криниця та дерев`яна огорожа.

Згідно Державного акту на право власності на землю Серії ЯК №231100, виданого 24 листопада 2011 року, відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1000 кв.м, паралельно вздовж його будинковолодіння проходить прохід загального користування, а не проїзд.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції розглядув справу в порядку цивільного судочинства, хоч така не підлягає розгляду в цьому порядку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, у випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Бориславська міська рада Львівської області відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У справі, що розглядається, Бориславська міська рада Львівської області звернулася з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 за його рахунок демонтувати самочинно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу) на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом приведення самочинно перебудованого об`єкта містобудування до попереднього стану. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції належить скасувати та закрити провадження у справі відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.

Повідомити позивача, що спір підлягає розгляду в порядку адмністративного судочинства.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 367 п.4 ч.1 ст.374, ст.ст. 377, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Бориславської міської ради Львівської області задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11 червня 2019 року скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді