Справа № 182/4883/19
Провадження № 2/0182/2569/2019
У Х В А Л А

Іменем України

02.09.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя заяву ПП «Таврія» про забезпечення позову по справі за позовом ПП «Таврія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ПП «Таврія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Головою ПП «Таврія» - Москаленко Н. ОСОБА_2 . подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що на даний час на спірній земельній ділянці, а саме - земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та яка є власністю відповідача ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , знаходяться посіви сільськогосподарських культур ПП «Таврія» - соняшник, тобто земельна ділянка використовується ПП «Таврія» за цільовим призначенням.

Оскільки саме у серпні-жовтні щороку здійснюється збір врожаю в залежності від погодних умов та виконуються польові роботи (культивація, посів, внесення ЗЗР тощо) позивач вважає, що існує високий ризик того, що відповідач може розпочати сільськогосподарські роботи на спірній земельній ділянці і це призведе до знищення посівів позивача та завдання значних збитків. На думку ПП «Таврія», належне забезпечення позову можливе шляхом заборони ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, пов`язані з володінням чи користуванням земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, як то обробіток землі, внесення добрив чи засобів захисту рослин, посів чи висадка сільськогосподарських культур та будь-які інші дії (роботи чи заходи), пов`язані з доступом до вказаної земельної ділянки чи її використанням у будь-який спосіб.

Крім того, позивач вважає, що доцільним також буде забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до набрання законної сили судовим рішенням у справі за цивільним позовом, вчинення реєстраційних дій та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яких відомостей щодо речових прав похідних від права власності щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи №182/4883/19, прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.149 ЦПК України,суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися ,зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ЦПК України.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суддя враховує також практику Європейського суду з прав людини, а сааме: рішення у Справі (заява N 60750/00) " Шмалько проти України" від 20.07.2004 року. Так, згідно п. 43 вказаного рішення: « Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень… Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» .

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доцільність встановлення такого виду забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач в будь-який момент розгляду справи у суді щодо визнання договору оренди земельної ділянки поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки може провести реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за іншим орендарем. Таким чином, зникне предмет позову та розгляд справи стане недоцільним та неефективним.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин між сторонами є договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району, Дніпропетровської області та яка є власністю відповідача ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 .

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині 1 ст.775 ЦК України передбачено, що наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 12.07. 2019 року ПП «Таврія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Предметом позову у даній справі є визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, є власністю відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, 24.12.2013 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, строком на 5 (п`ять ) років.

Орендарями вчиняються дії щодо користування земельними ділянками в межах здійснення своєї господарської діяльності, яка, згідно положень ст.ст.149-153 ЦПК Українита роз`яснень, наданих у п.4постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, є охоронюваною та не може бути обмежена шляхом забезпечення позову.

Згідно ст.25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Частиною 1 ст.95 ЗК Українивстановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічними інтересами правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обмеження можливості відповідача у володінні спірною земельною ділянкою порушують його право як власника, яке є непорушним.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Отже, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову та заборонити ОСОБА_1 будь-яким чином розпоряджатись вказаною земельною ділянкою, а саме (передавати її в користування іншим особам чи розпоряджатись земельною ділянкою будь-яким іншим способом), так як дані обставини матимуть наслідком істотно ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або відсутність можливості ефективно захистити або поновити порушені чи оспорювані права або інтереси позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, суддя дійшла до висновку про те, що заява ПП «Таврія» про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-151, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву ПП «Таврія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , будь-яким чином розпоряджатись (передавати її в користування іншим особам чи розпоряджатись земельною ділянкою будь-яким іншим способом) земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 7,8888 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на адміністративній території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, як то обробіток землі, внесення добрив чи засобів захисту рослин, посів чи висадка сільськогосподарських культур та будь-які інші дії (роботи чи заходи), пов`язані з доступом до вказаної земельної ділянки чи її використанням у будь-який спосіб третіми особами.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації: державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі, нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості щодо речових прав похідних від права власності щодо спірної земельної ділянки, загальною площею 7,8888 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області та належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Відомості про сторони:

Позивач ПП «Таврія», , розташоване: 53252, с. Новософіївка, Нікопольського р- АДРЕСА_1 , вул. О. Копаниці, 20.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Інших відомостей про сторони у суду та заявника немає.

Копію ухвали направити для негайного виконання до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити для відома Першій Нікопольській державній нотаріальній конторі, Другій Нікопольській державній нотаріальній конторі, Комунальному підприємству «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Нікопольської міської ради, сторонам по справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Термін пред`явлення даної ухвали до виконання - три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал