Провадження № 2/761/5721/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Чугаєва І.В.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представники позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем житлом: квартирою АДРЕСА_1 (далі по тексту - квартира, спірне нерухоме майно), видати позивачу дублікати ключів від вхідних дверей квартири, і кодів від охоронної сигналізації, встановленої у квартирі, не чинити позивачу перешкоди в користуванні квартирою, не змінювати замки до вхідних дверей квартири, не змінювати коди від охоронної сигналізації, встановленої у квартирі; вселити позивача у спірну квартиру та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 27.06.2018. За час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя на підставі ст. 60 СК України. Проте в жовтні 2018 року відповідач самовільно змінив замки у вхідних дверях квартири та встановив сигналізацію, що унеможливило позивачу користування спільним майном та у зв`язку з чим остання змушена орендувати житло та звертатись до правоохоронних органів. За таких обставин, оскільки відповідач фактично позбавив позивача права користування спільним майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивач був змушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. При цьому, позивач вказує, що предметом позову не є вирішення питання про право власності на спірне майно, позивач просить захистити своє право на вільне користування квартирою та усунення перешкод в користуванні.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу, вказав, що не чинить перешкод останній в користуванні. Крім того, зазначив, що оскільки в Херсонському міському суді Херсонської області наразі розглядається спір між сторонами про поділ майна подружжя, твердження позивача про те, що спірна квартира є спільним майном подружжя також не відповідають дійсності. Також відсутність реєстрації позивача за вказаною адресою свідчить про те, що позивач не має права проживати у спірній квартирі.

24.06.2019 ухвало суду по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

01.10.2019 від відповідача надійшов відзив.

08.10.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

10.10.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

11.12.2019 від представника позивача надійшла заява про виправлення технічної описки в позовній заяві.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

При цьому, відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 405 України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 24.11.2001 (Свідоцтво про одруження НОМЕР_1 , актовий запис № 545) до 27.09.2018 (рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27.06.2018) перебували в зареєстрованому шлюбі.

Позивач обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує, що оскільки вказана квартира набута за час шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, позивач має право вільно користуватись спірною квартирою.

Разом з тим, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном, а саме замінив замки на вхідних дверях спільної квартири та встановив охоронну сигналізацію без згоди на це позивача.

Перевіряючи зазначені обставини справи, суд встановив наступні обставини.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартири була придбана за час перебування сторін в шлюбі та на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2016, посвідчений Сербіною Н.П., приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано в реєстрі за № 435.

Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа № 766/12340/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в тому числі і спірної квартири (ухвала про відкриття провадження від 01.08.2017, заява про збільшення позовних вимог від 15.07.2019).

На вказану квартиру в рамках розгляду вказаної справи, відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 01.08.2017, справа № 761/12340/17, накладено арешт, особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 (Інформаційна довідка № 168063817 від 27.05.2019).

За таких обставин, на момент розгляду справи по суті, питання щодо поділу майна колишнього подружжя, в тому числі і спірної квартири, в судовому порядку не вирішено.

Відтак, оскільки в судовому засіданні не надано доказів того, що спірне майно є приватною власністю виключно одного з подружжя, суд, вирішуючи питання про усунення перешкод в користуванні та враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, виходить з того, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача (п. 35 Постанови )

При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 16.11.2018 зверталась до Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві з відповідною заявою.

З Висновку старшого ДОП Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві О.Я. Мірзоєва від 23.11.2018 за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідач, ОСОБА_3 повідомив дільничного інспектора про те, що він проживає в м. Херсон. При цьому, відповідач є одноосібним власником спірного приміщення, а тому з метою не проникнення до квартири сторонніх осіб, в тому числі і його колишньої дружини, ОСОБА_1 , він здійснив заміну замків та встановив сигналізацію.

Крім того, сам відповідач в судовому засіданні та у своїх письмових поясненнях пояснив, що позивач не має права проживати у спірній квартирі до моменту розгляду Херсонським міським районним судом Херсонської області позову про поділ майна подружжя, позивача та відповідача за умови, що рішенням суду буде встановлено, що спірна квартира є спільною власністю подружжя.

Разом з тим, суд критично ставиться до зазначеного твердження відповідача, оскільки за загальним правилом презумпції спільності майна подружжя, позивач має таке ж право володіння, користування і розпоряджання спірним майном, як і відповідач, - до моменту винесення рішення суду про поділ майна подружжя та за умови, що рішення суду буде прийнято не на користь позивача, а не навпаки.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача і про те, що Висновок ДОП Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві Мірзоєва О.Я. ґрунтується на помилковому сприйнятті останнім телефонної розмови з відповідачем, оскільки відповідних доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано.

Відсутність реєстрації у спірній квартирі позивача також не свідчить про відсутність права останньої на користування нерухомим майном.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями щодо заміни замків від вхідних дверей спірної квартири та встановлення відповідної охоронної сигналізації, чинить перешкоди в користуванні позивачу спірною квартирою.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем спільним житлом: квартирою АДРЕСА_1 та надання позивачці дублікатів ключів від вхідних дверей квартири, і кодів від охоронної сигналізації, та вселення позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди в користуванні квартирою в майбутньому, не змінювати замки до вхідних дверей квартири, не змінювати коди від охоронної сигналізації, встановленої у квартирі, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд може захистити вже порушене право особи, в той час коли вказана вимога є передчасною, доказів того, що відповідач буде порушувати права позивача в майбутньому до матеріалів справи на надано.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 11, 316, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 60, 61, 63 СК України, ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.п.н НОМЕР_2 ), житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , і.п.н. НОМЕР_3 ) передати дублікати ключів від вхідних дверей та повідомленням коду доступу охоронної сигналізації.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення суду - 09.01.2020.

Суддя: