Провадження № 2/761/3386/2019
24 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді: Мальцева Д.О.
при секретарі: Чугаєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа, Служба у справах дітей), відповідно до якого просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 20.12.2016. В шлюбі у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем, яка проживає у АДРЕСА_1 . За місцем проживання позивача донька відвідує навчальний заклад. Крім того, для дитини створені всі необхідні умови для нормального проживання, виховання та розвитку. Позивач працює та отримує дохід, самостійно утримує спільну дитину. В той же час батько дитини не проявляє до неї турботи, ігнорує та не виконує свої батьківські обов`язки. При цьому, у позивача та відповідача існує спір щодо визначення місця проживання спільної дитини, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Від відповідача відзив не надходив.
Від третьої особи пояснення на позовну заяву не надходили.
17.12.2018 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
24.12.2019 ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
04.03.2019 від представника Служби у справах дітей надійшов Висновок щодо визначення місця проживання дитини разом з позивачем.
24.05.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
09.07.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача.
Позивач, представник позивача в судове засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В поданому до суду Висновку позовні вимоги підтримав.
Так, згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 по 20.12.2016.
В період перебування у шлюбі у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , позивач, ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 , є рідними батьками дитини, актовий запис № 1782.
Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач не проявляє до спільної дитини турботи, ігнорує та не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки.
Висновком Служби у справах дітей також встановлено, що малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Також працівниками Служби у справах дітей було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю в п`яти кімнатній квартирі, має окрему кімнату та все необхідне для проживання, розвитку, виховання та навчання. Під час бесіди було встановлено, що дитина бажає проживати разом з мамою, а мама, в свою чергу, бажає щоб дитина проживала разом з нею у вказаній квартирі.
Крім того, Службою також було встановлено, що позивач працює першим заступником директора ТОВ «БМБ консалтінг груп», забезпечує дитину всім необхідним, виконує материнські обов`язки, займається вихованням, оздоровленням малолітньої дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до наданого Висновку, Служба у справах дітей, керуючись інтересами дитини та відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, за винятком тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За таких обставин, приймаючи рішення в даній цивільній справі, суд має керуватися виключно інтересами дитини.
Приписами Сімейного кодексу України, зокрема, ст. 150 СК України, встановлено що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
При цьому, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що спільна донька сторін проживає разом з позивачем. При цьому, позивач працює та має постійний дохід, забезпечує дитину всім необхідним, виконує материнські обов`язки, займається вихованням, оздоровленням малолітньої дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, дитина баєа проживати разом з матір`ю.
В свою чергу, відповідач в судове засідання не з`явився, надані в судовому засіданні докази не спростував.
Суд, враховуючи ставлення обох з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання спільної дитини сторін саме з позивачем, а також враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, та визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 181, 182, 184, 190, 198-200 СК України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 / судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення суду - 11.10.2019.

Суддя