Справа № 362/2335/18
Провадження № 4-с/362/3/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого -судді Кравченко Л.М.,

з участю секретаря - Шаблій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинської Оксани Миколаївни та скасування постанови про накладення арешту,-

в с т а н о в и в:

10.05.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Готловного територіального управління юстиції у Київській області про накладення арешту на картковий рахунок в АТ «УксСиббанк» № 6362 для отримання заробітної плати.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що оскаржуваною постановою неправомірно накладено арешт на всі банківські устано ви та в АТ «УксСиббанк», в якому відкритий картковий рахунок на її ім'я для отримання заробітної плати, що порушує її права та є передумовою звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою суду від 10.05.2018 року було відкрито провадження.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій остання просить проводити проводити розгляд справи без її участі, задовольнивши вимоги її скарги.

Суб'єкт оскарження також судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду скарги повідомлена належним чином, про прични неявки суд не повідомила, заяв та клопотань не надіслала.

В силу вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Крім того, в силу вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

В зв`язку з цим, суд вирішив проводити розгляд спави без участі сторін та дослідивши наявні в справі письмові докази та матеріали виконавчого провадження, прийшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом достовірно встановлено, що 27.02.2018 р., в межах виконавчого провадження № 40989210, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинською Оксаною Миколаївною, при примусовому виконанні виконавчого листа №362/1781/13-ц, виданого 03.10.2013 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за кредитним договором в розмірі 4399625,04 грн. було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) в тому числі на карткові та вкладні (депозиті) рахунки, як в національній валюті так і в іноземній та всіх інших відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання містить вичерпний перлік банківських установ (20 пунктів), в тому числі ПАТ «УкрСибанк».

06.12.2019 р. відповідачем в межах виконавчого провадження ВП № 40989210 звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ст. 3 Закону України ).

Згідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписи ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплюють, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При цьому, згідно з п. 8 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.

Однак, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 261 Закону України «Про теплопостачання», ст. 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як вказує ОСОБА_1 , виконавцем оскаржуваною постановою накладено арешт на рахунок, який використовується для виплати їй заробітної плати.

Даний факт підтверджується довідкою ПАТ «УкрСиббанк» №81-8-33/283 від 04.04.2018 р., зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_1 , будучи клієнтом даного банку, має картковий рахунок для отримання заробітної плати № 6362.

Суд вважає, що накладаючи арешт на рахунок позивача виконавець мав можливість пересвідчитись у тому, що рахунок, що відкритий в ПАТ «УкрСиббанк», відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання чи має заборони щодо арешту коштів на такому рахунку.

У відповідності із ч. 2 ст. 70 Закону України № 1404, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином - п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Положеннями ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р.№95, ратифікованою Україною 04.08.1961 р. визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осбі,яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі,в якій цеце вважається потрібни м для утримання працівника і його сімї.

Таким чином, з системного аналізу вищевказаних норм вачається, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Однак, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинською Оксаною Миколаївною було порушено порядок звернення стягнення на кошти боржника, так як були відсутні підстави, для накладення арешту на рахунок боржника на який здійснюється виплата заробітної плати.

Таким чином, арешт рахунку на який перераховується заробітна плата є неправомірним, оскільки позбавляє ОСОБА_1 можливості своєчасного одержання винагороди за працю, гарантоване державою, що, в свою чергу, позбавляє скаржницю необхідних коштів на існування.

В силу вимог п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

В силу вимог ч.1,2 ст. 451 ЦПК України - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналізуючи наведені вище факти та встановлені судом під час розгляду скарги обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задовлення скарги, шляхом скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинської Оксани Миколаївни від 27.02.2018 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на картковий рахунок ОСОБА_1 для заробітної плати в АТ «УксСиббанк» № 6362.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинської Оксани Миколаївни та скасування постанови про накладення арешту - задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинської Оксани Миколаївни від 27.02.2018 р. про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на картковий рахунок ОСОБА_1 для заробітної плати в АТ «УксСиббанк» № 6362.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кравченко Л.М.