Справа № 134/553/19
Провадження № 22-ц/801/2616/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 134/553/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року, постановлене у складі судді Зарічанського В.Г., в залі суду,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.12.2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № VIGWGA за умовами якого їй було надано кредит у розмірі 55 380 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з укладенням договору іпотеки було накладено заборону на відчуження вказаного житлового будинку.

27.09.2016 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною без її відома було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на належний їй вищевказаний житловий будинок на підставі договору іпотеки, серії номер: 7084 виданого 25.12.2007 приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель С.М., здійснено запис про право власності за № 162183831 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 31588183.

Позивач вважає дане рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на вищевказаний будинок за АТ КБ «ПриватБанк» незаконним та підлягаючим скасуванню, оскільки на даний будинок не може бути примусово (без згоди позивача) звернуто стягнення, тому як він являється єдиним житлом позивача, його загальна житлова площа не перевищує 250 кв.м, а отже він підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також не було дотримано вимог закону щодо направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень за зобов`язанням.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на належний їй житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке прийняте приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 27.06.2016, індексний номер 31588183.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке прийняте приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 27.09.2016, індексний номер 31588183.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за наслідками прийнятого рішення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною про проведення державної реєстрації права власності на будинок в АДРЕСА_1 , за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також позивачем не було отримано письмової вимоги банку про виконання порушених зобов`язань.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу мотивовану тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюється положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і відповідна письмова вимога банку про виконання порушених зобов`язань позивачу була направлена.

У апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу у якому вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 25.12.2007 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № VIGWGA, згідно якого отримала валютні кошти на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, позивач уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться АДРЕСА_1 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 25.10.2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним вище кредитним договором було стягнуто 94804,85 доларів США, що дорівнює еквіваленту 757490 гривень 72 коп. за курсом Національного банку України на день звернення до суду із зазначеним позовом, з яких: 45300,25 доларів США (361948 гривень 99 коп.) заборгованість за кредитом; 15644,43 доларів США (124998 гривень 99 коп.) заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 доларів США (27166 гривень) заборгованість по комісії за користування кредитом; 25915,85 доларів США (207067 гривень 64 коп.) пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань договору; 31,29 доларів США (250 гривень) штраф (фіксована частина) та 4513,03 доларів США (36059 гривень10 коп.) штраф (процентна складова) та 3441 грн судових витрат.

09 серпня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу будинку.

27.09.2016 о 15 год. 40 хв. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на належний позивачу вищевказаний житловий будинок на підставі договору іпотеки, серії номер: 7084 виданого 25.12.2007 приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель С.М., здійснено запис про право власності за № 16602053 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 31588183.

У п. 29 договору іпотеки від 25.12.2007 року сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про Іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити вусі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації (у тому числі й передбачені Законом України «Про іпотеку»), та їх обтяжень визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який підлягає застосуванню у редакції, чинній на час вчинення відповідної реєстраційної дії.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

З метою встановлення правомірності переходу права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, суд повинен встановити обставини такого переходу, здійсненого шляхом реєстрації цього права за іпотекодержателем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на те, що визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна, тому суд прийшов до висновку, що за наслідками прийнятого рішення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною про проведення державної реєстрації права власності на будинок в АДРЕСА_1 , за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс16, на яку посилався суд першої інстанції, зроблено висновок, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

Отже, положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року по справі №464/8589/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є помилковим.

Крім цього, ОСОБА_1 заперечує отримання нею повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, посилаючись на те, що банком не надано доказів надсилання такого листа на її адресу.

Такі доводи позивача є безпідставними, оскільки належним чином завірена копія повідомлення про вручення ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору знаходиться в матеріалах адміністративної справи №802/2313/17а за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення. Вказана справа витребовувалась та досліджувалась судом першої інстанції під час розгляду справи (а.с. 87, 88, 107).

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем може здійснюватися лише за згодою іпотекодавця та на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як такі, що є помилковими і суперечать нормам законодавства та умовам договору іпотеки.

З досліджених доказів достовірно встановлено, що для державної реєстрації права власності житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, АТ КБ «Приватбанк» надало державному реєстратору - приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлій О.М. усі передбачені законом документи, а тому колегія судів вважає, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «Приватбанк» проведена з додержанням норм чинного законодавства.

Доводи позивачки про порушення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, тому в задоволенні її позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на будинок в АДРЕСА_1 слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом задоволено апеляційну скаргу, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування рішення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1152,60 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук