Постанова

Іменем України

15 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 307/615/16-ц

провадження № 61-25806св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ,

відповідач: ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2016 року у складі судді Бобрушко В. І. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування житловим будинком із надвірними спорудами та земельною ділянкою, зобов`язання звільнити житловий будинок із надвірними спорудами та вивезти з нього майно, зобов`язання звільнити земельну ділянку та повернути її позивачам.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року у цивільній справі № 307/2130/15-ц (провадження № 2/307/1283/15) за позивачами ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , в 1/7 частині кожному, визнано право власності на спадковий житловий будинок із надвірними спорудами, розташований на АДРЕСА_1 . Право власності позивачів на зазначений житловий будинок, в 1/7 частині кожному, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 917, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Разом з тим, як вказують позивачі, відповідач ОСОБА_7 самовільно та без будь-яких законних підстав проживає у житловому будинку на АДРЕСА_1 та користується присадибною земельною ділянкою, площею 0,15 га, чим створює позивачам перешкоди у здійсненні права власності на зазначене нерухоме майно. Відповідач проживає у спірному житловому будинку, оскільки перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_18 , який також, як стверджують позивачі, незаконно проживав у цьому будинку. Своїми діями відповідач створює позивачам перешкоди у здійсненні права власності, тобто права володіння, користування і розпорядження належним їм нерухомим майном - житловим будинком на АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за вищевказаною адресою. Позивачі мають намір здійснити будівельні роботи з перебудови (реконструкції) належного їм будинку, оскільки він перебуває у аварійному стані і є непридатним для постійного проживання, однак присутність у ньому відповідача перешкоджає це зробити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_22 , ОСОБА_1 , ОСОБА_23 у здійсненні ними права власності та користування житловим будинком із надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, площею 0,15 га, розташованої на АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_7 звільнити належний на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_22 , ОСОБА_1 , ОСОБА_23 житловий будинок із надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_7 вивезти з будинку АДРЕСА_1 все належне їй майно.

Зобов`язано ОСОБА_7 звільнити належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 , розташовану на АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 1 653,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами доведено факт порушення з боку відповідача ОСОБА_7 їх право користування та розпоряджання своїм майном - житловим будинком із надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 , а також право ОСОБА_1 користування та розпоряджання належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,15 на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачам у користуванні спірними будинком та земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_7 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою та просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_7 має право на спірний будинок, а позивачі набули цього права неправомірно; до спірних правовідносин треба було б застосувати статтю 116 ЖК України при наявності двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження, які не дали позитивного результату. Особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно не задоволено клопотання про зупинення провадження цієї справи до вирішення іншої цивільної справи, пов`язаної з даними правовідносинами між сторонами, а також ряд клопотань про долучення письмових доказів; судами не взято до уваги висновків інших судів щодо предмету спору, а також не залучено до справи сина відповідача - ОСОБА_25 , який також проживав в спірному будинку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 на підставі рішення Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року є власниками житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_3 7 частині кожен.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 25 січня 2016 року, в цивільній справі № 307/2130/15-ц (провадження № 2/307/1283/15), визнано право власності по 1/7 частині на спадковий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 , за позивачами зареєстровано 08 лютого 2016 року.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 917, ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_26 та ОСОБА_27 приватизовану земельну ділянку розміром 0,15 га, яка розташована на території Нижньоапшанської сільської ради, а саме, на АДРЕСА_1 , с. АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 за 76 095,00 грн.

Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 лютого 2016 року за № 28177127 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_28 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, в цілій частині, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 за ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 59 років помер ОСОБА_29 , що стверджується свідоцтвом про його смерть.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Нижньоапшанської сільської ради від 14 травня 2015 року за № 94 ОСОБА_7 згідно з погосподарською книгою зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 рахунок № НОМЕР_2 ) та записана головою вказаного дворогосподарства. ОСОБА_7 фактично проживає на АДРЕСА_2 , згідно з погосподарською книгою (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) зареєстровано за померлою ОСОБА_30 - 1936 року народження.

У листі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 12 жовтня 2016 року за № 04/823/1 зазначено, що земельна ділянка площею 0,15 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 розташована в межах населеного пункту с. Нижня Апша і станом на момент огляду самовільно зайнята та фактично використовується за відсутності правовстановлюючих документів на землю ОСОБА_7 Земельна ділянка нею зорана і засаджена сільськогосподарськими культурами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом статей 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

ВІдповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності факту порушення відповідачем ОСОБА_7 права позивачів користуватися та розпоряджатися своїм майном - житловим будинком із надвірними спорудами, розташованим на АДРЕСА_1 , а також права ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,15 на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 має право на спірний будинок, а позивачі набули цього права неправомірно, є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Посилання в касаційній скарзі на необхідність застосування до спірних правовідносин статті 116 ЖК України, а також на ту обставину, що судом апеляційної інстанції безпідставно не задоволено клопотання про зупинення провадження цієї справи до вирішення іншої цивільної справи, пов`язаної з даними правовідносинами між сторонами, а також ряд клопотань про долучення письмових доказів, не взято до уваги висновків інших судів щодо предмету спору, а також не залучено до справи сина відповідача - ОСОБА_25 , який також проживав в спірному будинку, є безпідставними та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко