"19" серпня 2019 р. Справа № 363/3896/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гавриленко Ю.С.,

за участю представника заявника Косун В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

боржник звернувся до суду із заявою, в якій порушує питання про визнання виконавчого листа №363/3896/15-ц виданого 25 лютого 2016 року таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з погашенням заборгованості перед стягувачем.

Представник заявника в суді заяву підтримала в повному обсязі просила про її задоволення.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року, яке набрало законно сили, позов до про стягнення заборгованості стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 2 366 293 грн. 64 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

25 лютого 2016 року на підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області 04 жовтня 2016 року видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

1 лютого 2019 року ухвалою цього ж суду замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», на підставі вказаної ухвали 08 липня 2019 року старший державний виконавець Шевченківського відділу ДВС м. Київ ГТУ юстиції в Київській області Рибчинський О.В. виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

В матеріалах справи міститься копія довідки ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» № 31/07 від 31 липня 2019 року про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав вимоги за кредитним договором № 64-08-И/33 від 11 квітня 2008 року та за договором поруки № 64-08-П/33 від 11 квітня 2008 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за договором факторингу.

Надано й суду копію довідки ТОВ «Фінансова компанія «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» № 31.07/19 від 31 липня 2019 року про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки на користь ТОВ «Київський центр надання адміністративних послуг» за договором відступлення прав вимоги.

В довідці від 31 липня 2019 року Київський ЦНАП йдеться, що зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за вказаними кредитним договором та договором поруки припинені.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові .

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом .

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони або державного виконавця.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 18 ЦПК України передбачено обов`язковість судових рішень.

Зокрема, за змістом вказаних вимог Закону передбачено, що всі судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службоих осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у сенсі ст. 6 вказаної Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. рішення Суду у складі Великої палати «Scordino v.Italy». Таким чином, виконавче провадження не можу бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (див. рішення Суду у справі «Крутько проти України № 2» від 27.11.2008 року.

За таких умов слід діти висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання та в розумінні зазначених вище норм Закону повинно бути виконано з метою забезпечення ефективного та реального захисту прав та інтересів людини.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що згідно наявних матеріалів справи стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», в порядку передбаченому ст. 15 Закону України «ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в цій справі не замінений.

Разом з тим сама тільки заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню бути не може.

Посилання на те, що обов`язок за виконавчим листом є припиненим згідно наданих документів не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний виконавчий лист видано правомірно на підставі рішення цього ж суду від 10 грудня 2015 року, яке набрало законної сили.

Водночас у разі задоволення боржником вимог стягувача за виконавчим листом, питання про закриття виконавчого провадження вирішується уповноваженою особою в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в суді не встановлено, а тому заява про це задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 260, 432 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 23 серпня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя