Справа № 307/3343/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/3343/18 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 16 травня 2019 року, повний текст якого складено 17 травня 2019 року, головуючий суддя Чопик В.В., -

встановив:

ОСОБА_1 02.11.2018 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони 30.10.2003 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - народилася донька ОСОБА_4 . Рішенням Тячівського районного суду від 23.05.2016 шлюб розірвано, після чого діти залишилися проживати з матір`ю.

Батько дітей ОСОБА_2 взагалі не бажає спілкуватися з ними, не бере участі в їх вихованні, не провідує дітей, не цікавиться їхнім життям і поведінкою. Відповідач з 2010 року ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дітей, що підтверджується характеристиками з місця навчання дітей. Вихованням дітей займаються позивач і бабуся.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 164 СК України щодо можливості позбавлення батька дітей батьківських прав щодо них у разі його ухилення від виконання обов`язків із виховання дітей, позивач ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 16.05.2019 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з необґрунтованості висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. Суд не вбачав підстав за відсутності доказів про застосування до батька дітей, який сплачує аліменти, заходів впливу і попередження у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо виховання дітей та доказів щодо його винної поведінки застосовувати такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на неправильну оцінку судом доказів, необґрунтовану незгоду суду з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей та віддання переваги тільки факту сплати батьком аліментів на утримання дітей, які той сплачує лише в порядку примусового виконання рішення суду та в незначному розмірі.

Суд не взяв до уваги невиконання батьком обов`язків щодо участі у вихованні дітей, щодо піклування про їх здоров`я, розвиток, щодо забезпечення здобуття дітьми освіти та підготовки їх до самостійного життя. Тим часом, ухилення батька від участі у вихованні дітей має місце.

Окрім цього, суд необґрунтовано відмовив у допиті дітей, чим було порушено їх право висловити свою думку з приводу спору. Натомість під час вирішення питання органом опіки та піклування донька ОСОБА_3 пояснювала, що батько жодного разу не вітав їх із сестрою з днем народження, не купував подарунків, не телефонував і не приходив до них.

Суд не скористався своїм правом відмовивши в позові попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей із покладанням на орган опіки та піклування контролю за виконанням ним батьківських обов`язків.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивача ОСОБА_1 та її представників адвокатів Липчея О.В. і Бряника М .М. , які апеляцію підтримали, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Коржука І.І., які скаргу не визнали, представника органу опіки та піклування, головного спеціаліста-юриста з питань опіки, піклування, усиновлення та сімейних форм виховання дітей Служби у справах дітей Тячівської райдержадміністрації Монич К.П., яка вважає апеляцію позивача обґрунтованою, а позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей доцільним, заслухавши думку дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які висловилися за позбавлення їх батька ОСОБА_2 батьківських прав щодо них, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, доводів і вимог апеляційної скарги та не розглядає підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, у тому числі в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 7 ч.ч. 1-4, 7, 9, 10, ст.ст. 8, 9, 10 СК України , ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини) , ст. 7 ч. 8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували з 10.10.2003 у шлюбі, що його було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 23.05.2016 (а.с. 8, 9). У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - народилася донька ОСОБА_4 , які після розірвання шлюбу проживають із матір`ю (а.с. 12, 13 та ін.). Сторони проживають нарізно: позивач ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 ; відповідач ОСОБА_2 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_3 (а.с. 1, 4, 6, 39 та ін.).

Доньки сторін ОСОБА_11 і ОСОБА_12 успішно навчаються у Тячівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, позитивно характеризуються (а.с. 10, 11).

За виконавчим листом № 307/1465/16-ц, виданим Тячівським районним судом 02.08.2016, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох дітей у сумі 1600,00 грн щомісячно до досягнення ними повноліття, аліменти належно сплачуються, станом на 31.07.2019 загалом сплачено 60800,00 грн, заборгованості немає (а.с. 43-48, 113).

Ці обставини не заперечуються сторонами.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на невиконання відповідачем ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей, а саме - щодо участі в їх житті, у вихованні дітей, у спілкуванні з ними, що свідчить, на думку позивача, про ухилення батька від виконання своїх обов`язків та слугує підставою для позбавлення його батьківських прав щодо дітей.

Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування висновком від 25.03.2019 за № 51 визнала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньок ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с. 65). Такий висновок обґрунтовано тим, що з 2010 року батько зовсім не цікавиться життям, здоров`ям і навчанням дітей, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з ними, тобто, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській РДА від 20.03.2019, де розглядалося питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньок, убачається, що пояснення комісії надавали донька сторін ОСОБА_11 та бабуся дітей (мати позивача ОСОБА_1 ) ОСОБА_13 (а.с. 66). Батьки дітей особистої у часті в розгляді комісією питання не брали.

В характеристиках ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за місцем навчання вказується, серед іншого, що дітьми займаються та підтримують зв`язок зі школою мама та бабуся дітей, тоді як батько не допомагає дітям, не цікавиться їх навчанням, не бере участі в їх вихованні.

В справі наявні медичні документи, які вказують на те, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку як нарко- або алкогольно залежний (а.с. 41). На час розгляду справи судом першої інстанції позивач не подавав доказів щодо стану здоров`я дітей, не слугували такі обставини й підставами позову. Так само, не слугували підставами позову обставини, що пов`язуються з порядком виїзду дітей за межі України, зокрема, з наявністю чи відсутністю на це згоди того з батьків, який проживає окремо від дітей, не подавалися відповідні докази.

Під час апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , а також за відсутності батьків і в присутності представника органу опіки та піклування та служби у справах дітей Монич К.П. їх доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали пояснення, в яких стверджували, зокрема, наступне:

позивач ОСОБА_1 :

відповідач протягом останніх 10-ти років не спілкується з дітьми, не телефонує їм, не цікавиться їхнім життям, не допомагає їм, не дозволяє вивозити дітей за кордон;

вона протягом останніх 12-ти років працює за кордоном по 7-8 місяців на рік, в цей час діти живуть із бабусею в м. Тячеві;

приблизно 10 років тому батько один раз телефонував доньці ОСОБА_14 і був у нетверезому стані;

у квітні цього року відповідач зробив на вулиці вигляд, що не бачить дітей, хоча вони його бачили, так як і він їх;

відповідач не виходив на зв`язок із нею;

номера свого телефона вона відповідачу не дає, бо коли він «напивається», вона не може з ним спілкуватися;

вона не повідомляла батька про життя дітей, про стан їх здоров`я, бо батько сам повинен це знати;

тоді, коли потрібно було, батько з дітьми не спілкувався, а зараз вона не хоче, щоб батько спілкувався з дітьми, бо діти, в яких було раніше бажання спілкуватися з батьком, вже не хочуть цього;

відсутність згоди батька на виїзд дітей за кордон не була підставою позову, водночас молодша донька посилала батькові sms-повідомлення з проханням дати такий дозвіл, на що батько відмовив, але ані до суду, ані до відповідача позивач не звертався по вирішення питання про дозвіл на виїзд дітей за кордон, пояснити, чому з цього приводу не було звернення до суду, не може;

відповідач ОСОБА_2 :

позивач як сезонний робітник протягом останніх 10-ти років працює за кордоном (у Чеській Республіці) по 4-6 місяців на рік;

він як батько дітей бажає і намагався зустрічатися та спілкуватися з ними, чому заважає їх бабуся, яка домоглася розпаду сім`ї та викликає на нього поліцію, за зиму 2-3 рази намагався приїхати до дітей до Тячева , але бабуся забороняла дітям спілкуватися з ним;

на дні народження дійсно дітей не вітає, в цей час, як правило, перебуває на заробітках;

водночас пояснював, що конкретних перешкод для спілкування з дітьми немає, він наполягає на такому спілкуванні;

з дітьми спілкується в Тячеві на перервах у школі чи після школи, номери своїх телефонів діти йому не давали, чотири роки тому був з дітьми в кафе, частував їх морозивом, востаннє спілкувався з дітьми в січні-лютому цього року;

до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не звертався;

вони з колишньою дружиною не мають номерів телефонів один одного;

sms-повідомлення від доньки з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон дійсно надходило, але він в той час був за кордоном і відповів, що як приїде додому, то надасть такий дозвіл, крім того, він взагалі не заперечує проти виїздів дітей за кордон і надасть відповідні дозволи в будь-який час, хотів надати вже зараз такий дозвіл, але має номер телефону лише молодшої доньки ОСОБА_16 і говорив лише з нею, а не з колишньою дружиною;

окрім сплати аліментів міг надати кілька разів дітям лише дріб`язкові кошти;

ОСОБА_11 (14 років):

10 років вони не спілкуються з татом, він не приходить до них додому та до школи;

вона з 6-ти років живе з бабусею;

коли вона була в другому класі тато їй телефонував і був у нетверезому стані, вона це зрозуміла по розмові, але після розмови вони з сестрою пішли зустрітися з ним і десь 20 хвилин каталися на гойдалках, за ними спостерігала бабуся;

ще був випадок, коли тато купив їй картку до телефону за 40 гривень і пачку печива, а коли вони з сестрою ходили в 3-й і 1-й класи, то бачили тата в місті і він їх бачив, але не підійшов;

вони просили в тата дозвіл на виїзд за кордон, він його не дав, тато хотів дати цей дозвіл, але коли вони просили про це, то він був у Чехії, тому сказав, що треба йти до суду;

ініціаторами позову є вони з сестрою, у них 3-4 роки тому виникла ця думка, бо вони хочуть виїхати за кордон;

татові не цікаве їхнє життя, він ними не цікавиться, вона не хоче з ним спілкуватися;

ОСОБА_12 (13 років):

вона живе в Тячеві з мамою та бабусею, мама працює за кордоном;

тато не цікавиться їхнім із сестрою життям, здоров`ям, всі ліки купляють мама та бабуся, тато до них не приходить, не спілкується з ними, вона бачила тата 10 років тому;

був випадок, коли вони в місті йшли до магазина, то бачили тата і він їх бачив, але не підійшов, також одного разу тато не купив їй ляльку, яку вона дуже хотіла;

коли ще сім`я жила разом, то тато «напивався» і вони мусили тікати від нього до сусідів;

близько трьох років тому вона писала татові sms-повідомлення з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон, але тато порадив піти до адвоката;

коли тато телефонував після суду, то вона одного разу взяла слухавку, але тато весь час сміявся, поводився неадекватно, вона не могла з ним говорити і потім через таку поведінку не хотіла відповідати на дзвінки;

вона не може назвати його татом, бо немає за що, він нічого не зробив такого, за що його можна назвати татом, він не поводиться як тато, не спілкується з ними і не цікавиться ними, така її думка, тому вони з сестрою є ініціаторами позову про позбавлення тата батьківських прав, це означає, що він не буде мати ніяких прав на них, про це радилися з мамою і бабусею.

З наведеного вище вбачається, що у позивача були підстави для тверджень про невиконання в повній мірі відповідачем батьківських обов`язків щодо дітей. Зокрема, не можна визнати таким, що відповідає інтересам дітей, їх належному вихованню та розвитку спосіб спілкування батька з дітьми та обсяг такого спілкування, який є вкрай недостатнім для встановлення та підтримання необхідного контакту з власними дітьми. Попри те, що при оцінці пояснень дітей слід враховувати їх вік, обставини життя, що викликає певні застереження щодо повідомлюваних ними фактів і обставин у відповідних часових рамках та щодо формулювання їх позиції, слід констатувати, що стосовно істотних обставин, якими передусім є тривала відсутність нормального контакту і спілкування з батьком, суттєва відстороненість батька від життя дітей, ці пояснення узгоджуються по суті між собою, а також і з поясненнями як матері, так і батька дітей. Відповідачем саме ці обставини не були належним чином спростовані.

Поряд із цим, під час апеляційного розгляду були встановлені обставини, які приводять до висновку, що незважаючи на наявність у позивача певних підстав для пред`явлення зазначеного позову як таких, належних і достатніх умов для покладення винятково на батька дітей усієї відповідальності за ситуацію, що склалася, немає.

Діти фактично проживають із бабусею ОСОБА_13 , яка саме й опікується ними майже увесь час, оскільки мати дітей регулярно більшу частину кожного року перебуває на заробітках за кордоном. Батько дітей аналогічно виїздить на заробітки за межі України. Мати і батько дітей не мають номерів телефонів один одного, при цьому вже під час апеляційного розгляду справи з огляду на роз`яснення суду в порядку ст. 12 ч. 5 п.п. 2, 4 ЦПК України з метою, зокрема, врегулювання між батьками питання щодо надання батьком дітей дозволу на їх виїзд за кордон, мати дітей не повідомила батькові дітей на його прохання свого номера телефону, натомість йому був наданий номер телефону доньки ОСОБА_16 , якій він в подальшому й телефонував. Позицію матері дітей щодо небажання надати батькові дітей номера свого телефону та небажання спілкуватися з ним зважаючи на негативну, за її позицією, поведінку останнього та, водночас, надання за таких умов номера телефону дитини з метою з`ясування та врегулювання питань, що їх належить вирішувати саме батькам дітей, не можна вважати правильною і такою, що сприяє забезпеченню інтересів дітей.

Перекладання матір`ю на дітей своїх обов`язків щодо забезпечення та врегулювання їх інтересів, як це в певних аспектах випливає з дій позивача, є неприйнятним по суті і, крім того, суперечить закону, оскільки сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (ст. 15 ч. 1 СК України).

Наведені обставини перешкоджають не лише спілкуванню батька з дітьми, а й ускладнюють для нього можливості щодо обізнаності зі станом навчання дітей, станом їх здоров`я дітей, наявністю в дітей додаткових потреб тощо. Відповідач поза будь-яким сумнівом несе свою частину відповідальності за те, що не проявляв достатньої ініціативи для з`ясування стану навчання дітей, для з`ясування стану їх здоров`я і т.ін. і пред`явлені до нього з цього приводу претензії небезпідставні. Проте, відповідач пояснював, що стосовно стану здоров`я дітей (зокрема, про захворювання доньки ОСОБА_16 атопічним дерматитом) мати дітей йому нічого не повідомляла. Позиція позивача, яка зводиться до того, що «батько сам повинен був знати», за встановлених обставин не є обґрунтованою, правильною, послідовною та не узгоджується з дійсними інтересами дітей.

Поза тим, стосовно питання про надання батьком дозволу на виїзд дітей за кордон апеляційний суд зауважує наступне. Оскільки такі обставини не слугували підставами позову, вони не розглядаються по суті, проте, позиція сторін щодо цього питання, оскільки така неодноразово висловлювалася, оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами справи та в її контексті. З позиції позивача та пояснень дітей сторін убачається, що зазначене питання попри відсутність посилання на нього в заяві насправді істотно впливає на мотиви пред`явлення позову та на позицію цих осіб у справі. Це питання наводилося як одна з центральних проблем у стосунках із батьком колишньої дружини, дітей, однак, як випливає з позиції відповідача та узгоджується з поясненнями позивача та дітей, це питання виникло один раз, відповідач тоді не мав фізичної можливості надати такий дозвіл, але не заперечував проти його надання, тому пропонував вирішити питання судовим порядком. Водночас мати дітей не зверталася до суду з цього приводу, причину не пояснила. Тобто, спору з цього приводу, а відтак - і відповідної проблеми фактично не існує, такий дозвіл може бути наданий в будь-який час, що відповідач підтвердив і в апеляційному суді, але від вирішення цього питання за його поясненням ухилилася саме мати дітей.

Посилання відповідача на вчинення йому колишньою тещою ОСОБА_13 , з якою у нього неприязні стосунки через майновий спір, перешкод у зустрічах із дітьми та у спілкуванні з ними, на те, що мати та бабуся дітей налаштували їх проти нього, забороняють спілкуватися і т.ін. до уваги не беруться як бездоказові. До суду з приводу усунення таких перешкод, якщо вони мали місце, батько дітей не звертався.

Позиція відповідача ОСОБА_2 в справі у суді як першої, так і апеляційної інстанцій вказує на його бажання спілкуватися з доньками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , брати участь в їх вихованні і загалом у їхньому житті, на усвідомлення своєї поведінки щодо дітей, яка уможливила пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав. Відповідач бере участь в матеріальному утриманні дітей, а питання участі в додаткових витратах на їх утримання, питання забезпечення виїздів дітей за кордон, питання безпосередньої організації зустрічей, контактів батька з дітьми тощо за наявності для того підстав сторони не позбавлені можливості вирішувати за взаємною згодою, а в разі недосягнення такої - судовим порядком.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:

поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);

забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 ч.ч. 1, 3);

докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1).

СК України узгоджується з приписами Конвенції про права дитини та встановлює правила, за якими:

батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 ч. 1);

батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 ч. 2);

питання виховання дитини вирішується спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 ч.ч. 1-3).

Мати, батька може бути позбавлено батьківських прав тільки з вичерпного переліку підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України, зокрема, якщо відповідний із батьків ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ст. 164 ч. 1 п. 2). При розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим (ст. 19 ч.ч. 4-6 СК України). Тобто, висновок органу опіки та піклування не є абсолютним. Передбачається, що такий висновок повинен бути обґрунтованим, об`єктивним, умотивованим, враховувати істотні для справи обставини.

Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим вимогам не відповідає, його не можна визнати всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньок ОСОБА_19 та ОСОБА_16 . Висновок відображає по суті однобічну позицію, яку представила бабуся дітей ОСОБА_13 , а також пояснила донька ОСОБА_3 і попри те, що наведені у висновку факти та обставини самі по собі мали місце, вони не оцінювалися в контексті дійсних взаємовідносин матері та батька дітей, реальних дій (бездіяльності, поведінки) не лише батька, а й матері дітей, тоді як ці обставини впливають на суть, мають істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання.

За встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування та дійшов вірного по суті висновку про відсутність належних і достатніх підстав для задоволення позову. Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дитини може мати місце у крайньому випадку, якщо повністю відсутня можливість зберегти такий зв`язок між батьком і дітьми та за умови доведеності винної поведінки особи, урахування даних, що її характеризують, інших конкретних обставин, що мають значення у справі.

Суд першої інстанції припустився помилки, не заслухавши думку дітей у спорі, оскільки дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст. 171 ч.ч. 2, 3 СК України). Ця помилка виправлена на стадії апеляційного розгляду справи, за обставинами якої думка дітей має значення та істотно вплинула на процес, сприяла усвідомленню обома сторонами своєї відповідальності за виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, із тим, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей є крайнім заходом впливу на нього як на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, і така вимога не була доведена в належний процесуальний спосіб, а відповідні заперечення сторони відповідача не були спростовані. На думку колегії суддів, з урахуванням встановленого в справі та за наявних умов позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньок ОСОБА_19 та ОСОБА_16 наразі суперечило б інтересам дітей, було б передчасним, позаяк можливість належного врегулювання сторонами своїх відносин, пов`язаних із виконанням батьківських обов`язків, не можна вважати втраченою. Так само не є втраченою можливість врегулювання й інших питань, що стосуються інтересів дітей.

Обставини, на які посилався позивач, не є достатніми і безумовними підставами для задоволення позову, що розглядається. Водночас відмова в даному позові не звільняє відповідача від обов`язку брати належну участь у вихованні та утриманні дітей, як і позивача від обов`язку не перешкоджати батьку в цьому. Колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни свого ставлення до виховання дітей та про необхідність у повній мірі і належним чином виконувати батьківські обов`язки, які випливають як із закону, так й із моральних засад суспільства. Водночас апеляційний суд зауважує також фактичну бездіяльність і пасивність матері дітей в певних істотних питаннях щодо забезпечення їх інтересів у частині, яка пов`язується з необхідністю підтримання в потрібних межах контактів із батьком дітей. За недосягнення згоди та за наявності для того підстав сторони не позбавлені права вирішувати відповідний спір, в т.ч., і про позбавлення батьківських прав, у судовому порядку.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу, яка правильності по суті, законності, справедливості та відповідності інтересам дітей рішення суду не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 27 серпня 2019 року.

Судді