Справа №: 343/2296/17
Провадження №: 2/0343/362/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретаря - Бойків В.П.,

з участю адвоката - Вовка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки:

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року ОСОБА_2 звернулося в суд з позовом, в якому просили стягнути з відповідачки на свою користь борг по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року в розмірі 124 508,00 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 26 серпня 2011 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та позивачем договір, про що свідчить її підпис у заяві. У відповідності до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору, відповідачка надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до договору відповідачка повинна була надавати позивачу грошові кошти (договірне списання) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентах, комісіях та інших витратах згідно умов договору. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у встановлений договором строк обов`язкові платежі не вносила і станом на 31.10.2017 року її борг по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року становить 124 508,00 грн., з них: 10 338,31 грн. - заборгованість за кредитом, 104 564,55 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина та 5 905,14 грн. - процентна складова. Такі дії свідчать про відмову відповідачки від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Відповідачка подала до суду відзив на позов, в якому вказала, що позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості в розмірі 124 508,00 грн. є необґрунтованими, оскільки жодного кредиту в розмірі 10 338,31 грн. вона в ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримувала, вимога щодо стягнення заборгованості та відповідно нарахованих відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів є незаконними. До позовної заяви позивачем долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.08.2011 року, яка є нечіткою і підпис в даній анкеті-заяві в графі «Клієнт» їй не належить. Незважаючи на те, що позивач вказує про наявність заборгованості згідно даної анкети-заяви в ній взагалі не зазначено суму кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна», немає жодної відмітки про отримання нею картки «Універсальна». Також до позовної заяви не долучено жодного підписаного нею документу, яким було б визначено відсоткову ставку за кредитним договором. Позивач просить стягнути з неї 3 200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500, 00 грн. штрафу (фіксована частина) та 5 905,14 грн. (процентна складова), що взагалі є недопустимим, оскільки це приведе до накладення на неї подвійної цивільної відповідальності у виді стягнення пені та штрафу одночасно. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що нею здійснено останню сплату на погашення кредиту 17.03.2015 року в сумі 661,68 грн., хоч жодної сплати вона не здійснювала, оскільки грошові кошти, як кредит, не отримувала.

Представник позивача згідно довіреності № 2166-К-Н-О від 02.05.2019 року ОСОБА_3 подала відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, ПАТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг й Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачці було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з якими засвідчується її власним підписом в заяві про приєднання. З моменту оформлення кредитного договору пройшло багато часу, відповідачка за фактом неправильного нарахування відсотків в Банк не зверталася, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилася, оскільки користувалася кредитними коштами. Крім того, до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Виписки з карткового рахунку підтверджують, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що підпис в анкеті від 26.08.2011 року їй не належить, то факт неналежності особі підпису на документі може бути підтверджено лише почеркознавчою експертизою, яка в даній справі не проводилася. Заперечення відповідачки про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Що стосується строків позовної давності, то Верховний Суд України неодноразово вказував, що платіжна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі із закінченням останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Строк дії картки відповідачки закінчувався останнього дня жовтня місяця 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 14.12.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності, тому відсутні підстави для застосування позовної давності. Враховуючи викладене, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно довіреності № 6509-К-О від 18.05.2017 року ОСОБА_4 підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задоволити та стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року в розмірі 124 508,00 грн. та судові витрати по справі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник згідно договору № 11 про надання правової допомоги від 27.03.2019 року адвокат Вовк В.В. в судовому засіданні позов АТ КБ «ПриватБанк» не визнали, обґрунтувавши свої заперечення викладеними у відзиві на позовну заяву аргументами. Відповідачка додатково пояснила, що кредитними коштами вона особисто ніколи не користувалася, а 24.09.2014 року всі кошти, що рахувалися на її рахунку, тобто 9 963,50 грн., шахрайським способом були зняті, в зв`язку з чим вона звернулася із заявою в поліцію і визнана потерпілою в кримінальному провадженні. З наведених підстав просили в задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії:

Ухвалою суду 28.12.2017 року відкрито провадження в даній справі.

11 січня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Заочним рішенням суду від 16.02.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року в сумі 124 508,00 грн. та 1 867,62 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 12.04.2019 року скасовано заочне рішення від 16.02.2018 року та призначено дану справу до розгляду по суті в загальному порядку.

19 червня 2019 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 26 серпня 2011 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_1 про приєдання до Умов та Правил надання банкіських послуг у ПраватБанку від 26.08.2011 року, оригінал якої витребувано судом та досліджено в судовому засіданні (а.с. 9).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 26.08.2011 року (а.с. 5-7), станом на 31.10.2017 року борг ОСОБА_1 по даному кредитному договору становить 124 508,00 грн., з них: 10 338,31 грн. - заборгованість за кредитом, 104 564,55 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 6 405,14 грн.

Цей же розрахунок підтверджує, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 26.08.2011 року, останній строковий платіж внесла 17.03.2015 року та станом на час подання позову позичені кошти не повернула.

Оцінка суду:

Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 даного Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 цього ж Кодексу передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 даного кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляло АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього ж Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 про приєдання до Умов та Правил надання банкіських послуг у ПраватБанку від 26.08.2011 року процентна ставка не зазначена, не визначено умови щодо сплати комісії.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Вказаними витягами визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у тому розмірі нарахування і порядку, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й висновком Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідачки ОСОБА_1 , то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.08.2011 шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідачки 104 564,55 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 08.12.2011 р. по 31.10.2017 р., 3 200,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 5 905,14 грн. (процентна складова), задоволенню не підлягає.

Однак, суд також враховує, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в сумі 10 338,31 грн. (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а згідно вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 істотно порушила умови укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту, що складає 10 338,31 грн. по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року, відмовивши в решті позову за безпідставністю вимог.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідачки на те, що анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.08.2011 року вона не підписувала, так як вони є голослівними та спростовуються вищеперечисленими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також витягом з кримінального провадження № 60000556 (а.с. 93), що внесено за її заявою, та виданою позивачем довідкою від 15.05.2019 року № 30.1.0.0/2-2017122РВ00003669 (а.с. 144), у відповідності до якої ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 26.08.2011 року отримала картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 10.2015 року. Враховуючи цю інформацію, суд вважає, що позивачем не пропущено встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки такий строк щодо повернення кредиту в повному обсязі починає обчислюватися з часу закінчення останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 207,526,549,625,626,628,633,634,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України, ст.ст. 1,11 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 259,263-265ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 26.08.2011 року в сумі 10 338,31 грн. (десять тисяч триста тридцять вісім гривень і 31 копійка) та 1867,62 грн. (одну тисячу вісімсот шістдесят сім гривень 62 копійки) сплаченого судового збору, відмовивши в решті позову за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 20.02.1997 року.

Суддя: