Постанова

Іменем України

16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 755/13504/16-ц

провадження № 61-26973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у складі судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнка А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначив, що відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року № 514-VІ були внесені зміни у статут акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Позовна заява мотивована тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту від 12 березня 2008 року № 0.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 170 000,00 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на її поточний рахунок. Отримані кошти відповідач зобов`язалася щомісячно повертати та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 1840,00 дол. США 12-го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12 березня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

За користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 11,99% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 , згідно договору поруки від 12 березня 2008 року № 187081.

Усупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивач направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору, однак ними зазначені порушення не усунуто.

Станом на 25 серпня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № 0 складає: по процентах та кредиту у розмірі 165 974, 92 дол. США та по пені у розмірі 88 415,25 грн, а саме: 148 102,19 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 707,09 дол. США за строк з 12 жовтня 2015 року до 25 серпня 2016 року; 17 872,73 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 16 361,60 дол. США за строк з 14 вересня 2015 року до 11 серпня 2016 року; 18 162,80 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 16 жовтня 2015 року до 25 серпня 2016 року; 70 252,45 грн- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 16 жовтня 2015 року до 25 серпня 2016 року.

За викладених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № 0 по процентах та кредиту у розмірі 165 974, 92 дол. США та по пені у розмірі 88 415,25 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 64 327,48 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 12 березня 2008 року в розмірі 165 974,92 дол. США та пеню у розмірі 88 415,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 32 163,74 грн, з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з порушенням позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, враховуючи солідарну відповідальність позичальника та поручителя, право позивача щодо отримання від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків, пені підлягає судовому захисту.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишено без задоволення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі не виконують умови договору належним чином, у результаті чого утворилася заборгованість , яка підлягає стягненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при вирішенні спору не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а саме не надано оцінку: кредитному договору на відповідність його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам позивача до поручителя, доводам відповідача щодо неправильного розрахунку заборгованості, відсутнє мотивування рішення суду щодо відмови у задоволенні заяви про призначення судової економічної експертизи та не надано оцінку доводам скаржника щодо не правильного розрахунку розміру заборгованості.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 12 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ«УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення).

За умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 170 000,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку і на умовах, визначених цим договором.

На день укладання договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 858 500,00 грн за курсом Національного банку України.

Відповідно до пункту 1.2. Розділу 1 договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 12 березня 2008 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 01 березня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору. Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1840,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із пунктами 1.3.1., 10.2. цього договору.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 12 березня 2008 року № 0 з боку позичальника ОСОБА_1 , 12 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 187081, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 всіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Позивачем виконані умови договору щодо надання позичальнику кредитних коштів.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, позичальник порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим станом на станом на 25 серпня 2016 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 12 березня 2008 року складає: по процентах та кредиту у розмірі 165 974, 92 дол. США та по пені у розмірі 88 415,25 грн, а саме: 148 102,19 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 707,09 дол. США за строк з 12 жовтня 2015 року по 25 серпня 2016 року; 17 872,73 дол. США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 16361,60 дол. США за строк з 14 вересня 2015 року по 11 серпня 2016 року; 18 162,80 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 16 жовтня 2015 року по 25 серпня 2016 року; 70 252,45 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 16 жовтня 2015 року по 25 серпня 2016 року.

28 квітня 2016 року позивач направив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимоги про сплату заборгованості за договором.

Указані вимоги відповідачами не взято до уваги, заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № 0 не погашена.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторнами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суди виходили з того, що кредитний договір від 12 березня 2008 року № 0 та договір поруки від 12 березня 2008 року № 187081 є чинними, не визнані судом не дійсними та не розірвані у встановленому законом порядку, а тому підлягають виконанню.

Суд касаційної інстанції вважає, що такі висновки відповідають та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування у даних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про не надання оцінки кредитному договору на відповідність його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам позивача до поручителя спростовуються матеріалами справи.

Із справи вбачається, що 31 серпня 2017 року судом апеляційної інстанції розглянуто заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 щодо призначення судової економічної експертизи, у задоволенні якої відмовлено, про що судом відповідно до вимог частини четвертої та п`ятої статті 259 ЦПК України постановлено ухвалу, яку занесено до журналу судового засідання.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 місцевим судом належним чином повідомлялись про розгляд справи, що свідчить про те, що вони не були позбавлені можливості подавати заяви та клопотання щодо розгляду справи, зокрема і щодо призначення судової економічної експертизи.

Однак прийняти участь у справі та скористатися процесуальними правами вони не вважали за необхідне.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 щодо призначення судової економічної експертизи.

За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо відсутності обґрунтування відмови у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи та відсутності оцінки доводів скаржника щодо не правильного розрахунку розміру заборгованості зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

З наведеного вбачається, що суди під час ухвалення рішеннь у повному обсязі дослідили надані докази на підтвердження заявлених вимог, правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко