Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9045/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Соловей Г.В.

від 09 квітня 2019 року

по справі №381/116/16 Фастівського міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 30 621 грн 11 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 25.05.2016 отримав кредит у розмірі 18000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 19.12.2018 складає загальну суму 30621,11 грн., з яких: 8691,59 грн - тіло кредиту; 10796,37 грн - відсотки за користування кредитом; 9198,81 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 700,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1434,34 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 6 на звороті).

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив, в якому вказував на те, що розрахунок заборгованості позивачем здійснено неправильно, оскільки не взято до уваги, що позичальником погашено кредит на суму 23 349,69 грн, з яких 2 223,93 грн переплати за кредитом. Вказував, що розмір нарахованої позивачем заборгованості за невчасно виконані фінансові зобов`язання не може перевищувати 50% заборгованості за тілом кредиту. Нарахування заборгованості за комісією позивачем не проводилося в окремому розділі. Відомостей щодо розміру відсоткової ставки та порядку нарахування комісії також позивачем не надано.

Також, вказував, що Банком безпідставно в односторонньому порядку змінено розмір відсоткової ставки без письмового повідомлення позичальника. Нарахування Банком штрафу та пені суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Визнав, що він дійсно підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився з умовами зазначеними в анкеті-заяві від 25.05.2016. Проте, вважав, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не є складовими частинами укладеного між ним та позивачем кредитного договору

АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання, при укладенні якого сторони керувалися положеннями ст. 634, 639 ЦК України. Отже, кредитний договір не суперечить діючому законодавству. В анкеті-заяві від 25.05.2016 ОСОБА_1 висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також що Умови та тарифи надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вказував, що до позовної заяви долучено довідку про умови кредитування, з якої вбачається, що ОСОБА_1 встановлено проценту ставку у розмірі 3,60%; вказано розміри комісій та штрафів. Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи є загальнодоступною інформацією, яка міститься у відділення банку та на офіційному сайті Банку.

Відповідач користуючись кредитними коштами, часткового погашаючи заборгованість, добре розумів умови договору, а тому є безпідставними твердження відповідача щодо не знання тарифів.

Також вказував, що нарахування заборгованості по відсотках, пені та штрафах Банком здійснено у відповідності до умов кредитного договору, і такий розрахунок не спростований відповідачем належними доказами.

Зазначав, що є безпідставними посилання відповідача про пропущення строку позовної давності. Перебіг позовної давності починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Строк дії картки до останнього дня травня 2021 року, а позов подано 28.12.2018, тобто в межах строку позовної давності.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 908,68 грн, з яких: 8 691,59 грн - тіло кредиту; 10 796,37 грн -нараховані відсотки за користування кредитом, 2420,72 грн - пеня. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції безпідставно не враховано всі доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення комісії та штрафів, а також розмір проведених оплат в рахунок погашення заборгованості.

Також, судом не взято до уваги доводи відповідача щодо наявності правової позиції Верховного Суду України, згідно якої підписання заяви боржником та надання згоди на укладення договору та умови Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку не є складовою кредитного договору. Підтвердження, що саме ці умови розумів боржник відстуні.

Судом безпідставно взято до уваги надані позивачем розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, які в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» не є первинними бухгалтерськими документами.

Судом проігноровано відомості надані позивачем щодо 55 днів пільгового періоду, за який Банк не нараховує заборгованість.

Крім того, зазначив, що згідно розрахунку заборгованості сума боргу становить 20 191,12 грн, а проведено оплат на погашення заборгованості на суму 23 349,69 грн, що свідчить про переплату суми боргу.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2019 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, АТ КБ «Приватбанк» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Вказував, що підписавши Анкету-Заяву № б/н від 25.05.2016 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Факт користування кредитним лімітом не заперечуються відповідачем.

Зазначив, що користуючись кредитними коштами, часткового погашаючи заборгованість, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому є безпідставними твердження відповідача щодо не знання тарифів.

Наданий ОСОБА_1 контррозрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема щодо розміру внесених коштів на погашення заборгованості.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2019 - без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 18 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 19.12.2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 30621,11 грн., з яких: 8691,59 грн - тіло кредиту; 10796,37 грн - відсотки за користування кредитом; 9198,81 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 700,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1434,34 грн - штраф (процентна складова)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк».

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у данному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме такий правовий висновок викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З матеріалів справи вбачається, що у справі наявні дві виписки по рахунку ОСОБА_1 Одна виписка за період з 01.05.2016 по 25.03.2019 (а.с. 101-108), яка була досліджена судом першої інстанції, та друга виписка за період з 01.01.1999 по 03.04.2019 (а.с. 139-147), яка подана Банком до суду першої інстанції 12.04.2019, тобто після ухвалення рішення.

Надана позивачем виписка за період з 01.01.1999 по 03.04.2019 у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про уповноважену особу, якою складено даний документ, не засвідчена підписом уповноваженої особи та гербовою печаткою АТ КБ «ПриватБанк». На останньому аркуші виписки міститься лише підпис не встановленої особи (а.с. 147).

Крім того, колегія суддів не може прийняти надану позивачем після ухвалення рішення виписку за період з 01.01.1999 по 03.04.2019 як новий доказ, оскільки про такий доказ позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Як зазначалось вище, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач - АТ КБ «ПриватБанк», згідно Статуту АТ КБ «ПриватБанк», є юридичною особою та у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Банк як юридична особа діє через своїх представників, зокрема в Банку існує відповідний юридичний Департамент, в якому працюють фахівці в галузі права, які здійснюють представництво.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано відповідь на відзив, до якого долучено виписку по рахунку відповідача за період з 01.05.2016 по 25.03.2019 та довідку про отримані ОСОБА_1 картки.

Матеріали справи не містять клопотань позивача про долучення до справи інших доказів на підтвердження позовних вимог.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд.

Також, долучаючи виписку по рахунку відповідача за період з 01.01.1999 по 03.04.2019, як доказ в обґрунтування позовних вимог, позивач не навів виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції в строк визначений законом.

Щодо виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 25.03.2019 колегія суддів зазначає наступне.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 25.03.2019 вбачається, що Банк видав відповідачу кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 25.05.2016.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.03.2019 ОСОБА_1 , відповідно докредитного договору б/н від 25.05.2016 отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня травня 2021 року (а.с. 109).

З виписки за період з 01.05.2016 по 25.03.2019 по рахункам №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 також вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитною карткою по 08.07.2018, зокрема відповідачем здійснювалися погашення заборгованості за кредитом. Однак, кошти, внесені позичальником на погашення тіла кредиту зараховано Банком не лише на погашення тіла кредиту. Так, кошти в розмірі 26 417,62 грн Банком зараховано на погашення комісії, штрафу, пені, членських внесків та відсотків за користування кредитним лімітом.

Разом з тим, умовами заяви від 25.05.2016, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо погашення заборгованості за комісією, відсотками, штрафами, пенею та членськими внесками.

Наведені фактичні обставини свідчать, що зарахування внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за кредитом Банком безпідставно здійснювалося на погашення комісії, штрафів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом та на погашення членських внесків.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 10 796,37 грн та пені у сумі 2 420,72 грн, у зв'язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов'язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 25 травня 2016 року. Судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, внаслідок чого не враховано, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною кредитного договору.

За обставин, коли внесена ОСОБА_1 сума грошових коштів (26 417,62 грн)безпідставно зарахована Банком на погашення комісії, штрафів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом та на погашення членських внесків, та значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, зазначену позивачем в позовній заяві (8 691,59 грн), колегія суддів також вважає неправильним висновок суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 691,59 грн.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, колегія суддів вважає, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно квитанцій №64 від 12.06.2019 та №152 від 09.07.2019 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2881,50 грн (а.с. 170-171).

Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай