ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/19722/17

Провадження № 22-ц/818/5915/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

28 грудня 2017 року позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" завернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2014 по 28.02.2014 у розмірі 14948,65 грн, три відсотки річних у розмірі 731,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 3361,22 грн та судовий збір у розмірі 1600 грн.

В обгрунтування позовних вимог Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" зазначає, що воно надає послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі отримуючи ці послуги і за період з 01.04.2014 по 28.02.2014 не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 14948,65 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2019 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823, ) заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 14948,65 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн 65 коп., за період з 01.04.2014 по 28.02.2017, три відсотки річних у розмірі 731, 81 (сім тисяч тридцять одна) грн 81 коп., інфляційні втрати у розмірі 3361,26 (три тисячі триста шістдесят одна) грн 26 коп., а всього 19041,72 (дев`ятнадцять тисяч сорок одна) грн 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823, ) судовий збір по 533,33 грн. Компенсовано Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823, ) витрати понесені при сплаті судового збору, у розмірі 533,33 грн (п`ятсот тридцять три) грн 33 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення, порушив вимоги норм діючого законодавства. Неправильно розраховані розмір інфляційних втрат і 3% річних.Позивач не надав довідку Нацбанку на підтвердження коефіцієнтів інфляції. Позовні вимоги заявлені с пропуском позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «ХТМ» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вона є безпідставною.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що КП «ХТМ» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.04.2014 по 28.02.2017.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.08.2017 за заявою ОСОБА_1 , вказаний судовий наказ скасований.

З копії ухвали, яка залучена до матеріалів справи, вбачається, що за заявою КП «ХТМ» 21.06.2017 було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.04.2014 по 28.02.2017, але його було скасовано 09.08.2017 за заявою відповідача.

Тобто, позивач звернувся с позовними вимогами в межах строку позовної давності.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 7 лютого 2003 року власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_1 , який даний факт не заперечує і зазначає про це в апеляційній скарзі.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон України № 1875-IV від 24.06.2004) житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно із зазначеними нормами права споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами.

Вирішуючи виниклий спір, судова колегія зазначає, що обов`язок відповідача щодо утримання належного йому на праві власності майна презюмується, а тому він повинен нести відповідні витрати по утриманню свого майна .

При цьому за своєю природою комунальні платежі відносяться не тільки до витрат споживання, а й до витрат, необхідних для утримання майна в належному стані.

Відсутність укладених з ним договорів на постачання комунальних послуг за адресою спірної квартири не впливає на обсяг його прав.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч.1 ст. 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно зі ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 ЦК України). Оскільки квартира є приватною власністю, то належним відповідачем є власник, який в силу належності йому квартири на праві власності відповідає за утримання свого майна.

Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення заборгованості, інфляційних втрат і 3% річних як з власника так і членів його сім`ї.

В силу п.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Що стосується задоволення позову до ОСОБА_1 , який є власником житла, то в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню з ухваленням нового, оскільки відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою, як те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності і матеріали справи дійсно свідчать, що без отримання доказів належного повідомлення (судові повітка на 16 серпня 2019 року повернулась без вручення) (а.с.126).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з такого.

Зі змісту розрахунку вбачається, що заборгованість нараховується з лютого 2015 року.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання 14498,65 грн. за період з лютого 2015 року по лютий 2017 року .

Доводи апеляційної скарги, що суд неправильно зазначив період судова колегія приймає.

Так, суд зазначив, що стягненню підлягає заборгованість за період з 1 квітня 2014 року по 28 лютого 2017 року, тоді як з розрахунку вбачається, що заборгованість в розмірі 14498,65 грн нарахована з лютого 2015 року (а.с.110-112).

При цьому, сума заборгованості є незмінною. Тому, доводи апеляційної скарги про застосування позовної давності судова колегія відхиляє, оскільки з позовом позивач звернувся в грудні 2017 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправильного нарахування інфляційних втрат, 3 % річних, судова колегія перевірила і наводить свій розрахунок.

Так, дійсно розрахунок містить незрозумілі коефіцієнти при розрахунку 3% річних, тоді як до розрахунку береться лише сума боргу, кількість днів прострочення, процента ставка та кількість днів року (сума боргу:365 днів (днів року)*(кількість днів прострочення):100*3).

Так, розрахунок 3% річних є таким.

Заборгованість починаючи з лютого 2015 року тривала по травень 2016 року, а з жовтня 2016 року по лютий 2017 року (а.с.112).

МісяцьСума заборгованості Кількість днів прострочення3 % річних
Лютий 211,62:365:100*34387,62
Березень 780,42:365:100*340726,11
Квітень 375,48:365:100*337711,63
Травень 99,61:365:100*33462,83
Червень126,49:365:100*33163,29
Липень342,18:365:100*32858,02
Серпень 342,18:365:100*32557,17
Вересень342,18:365:100*32246,30
Жовтень 804,99:365:100*319412,84
Листопад 1306,06:365:100*316317,50
Грудень 1134,67:365:100*313212,31
Січень 1350,40:365:100*310311,43
Лютий 932,71:365:100*3725,52
Березень 1113,26:365:100*3423,84
Квітень 380,72:365:100*3110,34
Травень 275,95:365:100*3
Червень Липень Серпень Вересень
Жовтень 442,18:365:100*31013,67
Листопад1167,66:365:100*3716,81
Грудень 1019,53:365:100*3403,35
Січень848,37:365:100*390,63
всього 151,21

Отже всього підлягає стягненню 3% річних в сумі 151,21 грн.

Також судова колегія не погоджується із зазначеною в рішенні суду першої інстанції сумою інфляційних втрат, які підлягають стягненню , оскільки посилання суду на додану до матеріалів справи відомість нарахування таких втрат позивачем у своїй позовній заяві (а.с.112) не відповідає вимогам закону.

Позивач при поданні свого уточненного позову та додатків до нього, зазначив при розрахунку інфляційних втрат за період з січня 2015 року по лютий 2017 року коефіціенти, які жодним чином до таких втрат не відносяться та їх нарахування не передбачено чинним законодавством, а самі помісячні суми нарахувань інфляційних втрат не містять деталізованого їх обгрунтування. Зокрема, відповідно до листа Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 року, при розрахунку інфляційних втрат використовується єдина формула, а саме:

сума інфляційних втрат за місяць = сума боргу в цьому місяці * індекс інфляції за місяць наступний за місяцем оплати (20 число наступного після розрахункового місяця) : 100 % (як незмінну розрахункову величину) сума боргу.

При цьому за періоди, де немає інфляції, а є дефляція (показник менше 100%), індекс інфляції судом не розраховується. Також не розраховується індекс інфляції за період, в якому відсутній борг. А січень та лютий 2017 року у розрахунок не додаються, оскільки строк оплати по ним знаходиться поза межами заявлених позовних вимог. При підрахунку суми інфляційних втрат суми округлюються до копійок за загальним математичним правилом округлення (0-4 - одиниця виміру не змінюється, 5-9 одиниця виміру збільшується на одну)

Зокрема, в даній справі, враховуючи те, що судова колегія погоджується з сумою боргу, зазначеною в рішенні суду першої інстанції та заявленою позивачем в уточненній позовній заяві від 20.06.2019 року (а.с.108) у розмірі 14948,65 грн. інфляційні втрати слід розрахувати за період з 01.02.2015 року до 28.02.2017 року включно наступним чином.

Інфляційні втрати за лютий 2015 року вираховуються за формулою: 211,62 грн. (сума боргу в даному місяці) * 114,0 (індекс інфляції за квітень 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (березень 2015 року) : 100 211,62 грн. = 29,63 грн.

Інфляційні втрати за березень 2015 року вираховуються за формулою: 780,42 грн. (сума боргу в даному місяці) * 102,2 (індекс інфляції за травень 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (квітень 2015 року) : 100 780,42 грн. = 17,17 грн.

Інфляційні втрати за квітень 2015 року вираховуються за формулою: 375,48 грн. (сума боргу в даному місяці) * 100,4 (індекс інфляції за червень 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (травень 2015 року) : 100 375,48 грн. = 1,50 грн.

Інфляційні втрати за липень 2015 року вираховуються за формулою: 342,18 грн. (сума боргу в даному місяці) * 102,3 (індекс інфляції за вересень 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (серпень 2015 року) : 100 342,18 грн. = 7,87 грн.

Інфляційні втрати за вересень 2015 року вираховуються за формулою: 342,18 грн. (сума боргу в даному місяці) * 102,0 (індекс інфляції за листопад 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (жовтень 2015 року) : 100 342,18 грн. = 6,84 грн.

Інфляційні втрати за жовтень 2015 року вираховуються за формулою: 804,99 грн. (сума боргу в даному місяці) * 100,7 (індекс інфляції за грудень 2015 року як місяць, наступний за розрахунковим (листопад 2015 року) : 100 804,99 грн. = 5,63 грн.

Інфляційні втрати за листопад 2015 року вираховуються за формулою: 1306,03 грн. (сума боргу в даному місяці) * 100,9 (індекс інфляції за січень 2016 року як місяць, наступний за розрахунковим (грудень 2015 року) : 100 1306,03 грн. = 11,75 грн.

Інфляційні втрати за січень 2016 року вираховуються за формулою: 1350,40 грн. (сума боргу в даному місяці) * 101,0 (індекс інфляції за березень 2016 року як місяць, наступний за розрахунковим (лютий 2016 року) : 100 1350,40 грн. = 13,50 грн.

Інфляційні втрати за лютий 2016 року вираховуються за формулою: 932,71 грн. (сума боргу в даному місяці) * 103,5 (індекс інфляції за квітень 2016 року як місяць, наступний за розрахунковим (березень 2016 року) : 100 932,71 грн. = 32,64 грн.

Інфляційні втрати за березень 2016 року вираховуються за формулою: 1113,26 грн. (сума боргу в даному місяці) * 100,1 (індекс інфляції за травень 2016 року як місяць, наступний за розрахунковим (квітень 2016 року) : 100 1113,26 грн. = 1,11 грн.

Інфляційні втрати за жовтень 2016 року вираховуються за формулою: 442,18 грн. (сума боргу в даному місяці) * 100,9 (індекс інфляції за грудень 2016 року як місяць, наступний за розрахунковим (листопад 2016 року) : 100 442,18 грн. = 3,98 грн.

Інфляційні втрати за листопад 2016 року вираховуються за формулою: 1167,66 грн. (сума боргу в даному місяці) * 101,1 (індекс інфляції за січень 2017 року як місяць, наступний за розрахунковим (грудень 2016 року) : 100 1167,66 грн. = 12,84 грн.

Інфляційні втрати за грудень 2016 року вираховуються за формулою: 1019,53 грн. (сума боргу в даному місяці) * 101,0 (індекс інфляції за лютий 2017 року як місяць, наступний за розрахунковим (грудень 2016 року) : 100 1019,53 грн. = 10,20 грн.

Таким чином інфляційні втрати за період з 28 грудня 2014 року до 28.02.2017 року складуть 154,66 грн., як доробок наступних сум 29,63 грн.(лютий 2015 року) + 17,17 грн. (березень 2015 року) +1,50 грн. (квітень 2015 року) + 7,87 грн. (липень 2015 року) + 6,84 грн. (вересень 2015 року) + 5,63 (жовтень 2015 року) + 11,75 грн. (листопад 2015 року) + 13,50 грн. (січень 2016 року) + 32,64 грн. (лютий 2016 року) + 1,11 грн. (березень 2016 року) + 3,98 грн. (жовтень 2016 року) + 12,84 грн. (листопад 2016 року) + 10,20 грн. (грудень 2016 року).

Тому судова колегія в цій частині змінює рішення суду першої інстанції та стягує інфляційні втрати у розмірі 154,66 грн. замість зазначених судом першої інстанції 3361,22 грн.

Окремо суд зазначає, що не приймає до уваги доводи апеляційної скраги ОСОБА_1 в частині заперечення проти розрахунку інфляційних втрат на підставі того, що позивачем як до первісної, так і до уточненної позовної заяви не були долучені довідки Національного банку України, управління статистики або іншого уповноваженого органу про рівень інфляції у період, за який такі втрати нараховувалися, оскільки вказана інформація є загальнодоступною та щомісячно оприлюднюється як в електронному вигляді на сайті Державної служби статистики України, так і друкованому вигляді у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до заявлених вимог.

Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 , є особою з другою групої інвалідності.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Ч.9 ст. 141 ЦПК України визначено - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позов заявлено на суму 19 041,68 грн., судовий збір сплачено в сумі 1600 грн. Задоволено позовні вимоги в сумі 15254,52 грн, що складає 80,1 %, отже компенсації підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1600 х 80,1% =1281,60 грн.

Керуючись ст.ст. 82, 141,367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2019 року, -скасувати і ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823, ) заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 14 948 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн 65 коп., три відсотки річних у розмірі 151 (сто п"ятдесят одна) грн 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 154 (сто п`ятдесят чотири) грн 66 коп., а всього 15 254 (п"ятнадцять тисяч двісті п"ятдесят чотири) грн 52 коп. за період з 01.02.2015 по 28.02.2017.

Компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України" м. Харків, МФО 351823, ) витрати понесені при сплаті судового збору, у розмірі 1281 (одна тисяча двісті вісімдесят одна) грн 60 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В.Бурлака

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 27 грудня 2019 року