П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Київ

Справа № 754/11331/17

Провадження: № 22-ц/824/2284/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни назви АТ КБ «Приватбанк», далі - банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_9 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.04.2011 року, на підставі якої отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Вказував, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначав, що зміна кредитного ліміту Банком передбачена п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. Відповідачка при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. За таких обставин просив стягнути з ОСОБА_9 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.04.2011 року, яка станом на 31.07.2017 року складала 18 112,46 грн., з яких: 122,81 грн. - тіло кредиту, 13 050,96 грн. - відсотки за користування кредитом, 3 600 гривень - пеня, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 838, 69 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь АТ КБ «Приват Банк» 18112 грн. 46 коп. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. 00 коп. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове, яким стягнути з неї заборгованість за тілом кредиту у сумі 122,81 грн., заборгованість по процентам у сумі 18,53 грн. ,а всього 143,34 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що з Умовами та правилами надання банківських послуг фактично банк її не ознайомив. Ні умови кредитування, ні умови щодо продовження терміну дії договору, ні умови щодо відповідальності за невиконання умов договору їй не роз`яснено, про що свідчить відсутність її підпису на таких документах. Договір між нею та банком укладено строком на один рік, з проханням про перевипуск кредитної карти, строк дії якої закінчився у лютому 2015 року, до банку вона не зверталась. Останній платіж вона здійснила 30.08.2014 року, а тому строк позовної давності слід відраховувати з цього моменту. Також зазначила, що з наданого банком розрахунку заборгованості неможливо встановити яким чином нараховані проценти за користування кредитом. Посилалась на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15.

У відзиві на апеляційну скаргу Яндульський Д.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що підписуючи Анкету-заяву 22.04.2011 року відповідачка пройшла ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких Анкет-Заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалось згідно процедури, що затверджена наказами по Банку, що не суперечить чинному законодавству. Активація картки позичальником та користування картковим рахунком свідчать про укладання сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах та Правилах про надання та обслуговування платіжних карток. Вказував на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник отримав кредитний ліміт на карту та активно ним користувався, частково сплачуючи заборгованість за договором кредиту, в тому числі відсотки, пеню та комісію, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 3 січня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 22 квітня 2011 року ОСОБА_9 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с.5), на підставі якої отримала кредит у розмірі 10 000 грн.

У заяві зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_9 за кредитним договором б/н від 22.04.2011 року станом на 31.07.2017 року має заборгованість, яка становить18 112,46 грн. та складається з: 122,81 грн. заборгованості по тілу кредиту; 13 050,96 грн. заборгованості за відсотками; 3600 грн. пені за прострочене зобов`язання; а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 838,69грн.(а.с. 3-4).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив із того, що наданий банком розрахунок заборгованості з усіма його складовими, зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, зокрема, такий документ відповідає виписці по картковому рахунку відповідачки за період з 01.04.2011 року по 08.05.2018 року та стверджує порушення відповідачкою обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами. Разом із тим суд вважав, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.04.2011 року ОСОБА_9 отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також банк зазначав, що ОСОБА_9 підписавши анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог банкдо матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.04.2011 року станом на 31.07.2017 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів та копію паспорту ОСОБА_9 (а.с. 3-32).

До відповіді на поданий відповідачкою відзив банком було надано суду виписку про рух коштів за основною картою НОМЕР_1 за період з 22.04.2011 по 30.04.2018 року (а.с. 92-96)

Відповідно до п.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Як убачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію .

Також, у вказаній анкеті-заяві зазначено, відповідачка бажає оформити картку «Універсальна», проте даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії у ній не зазначено.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій(ст. 12 ЦПК України).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 22.04.2011 року процентна ставка не зазначена (а.с. 5).

При цьому, матеріали справи підтверджень які саме умови та тарифи кредитування розуміла відповідачка, чи ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, не містять.

Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачц Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_9 на користь позивача АТ КБ " ПриватБанк" заборгованості за відсотками за період невиконання зобов`язань за договором.

Щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 підписавши анкету-заяву б/н від 22.04.2011 року, отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як убачається із наданою банком виписки про рух коштів відповідачка ОСОБА_9 здійснювала операції по зняттю коштів та по погашенню заборгованості за даним договором. Відповідачка порушила умови договору в частині неповернення кредиту та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто, в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, висновок суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту є правильним.

Кошти, що фактично отримані та використані позичальником, в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 122,81 грн.

Щодо застосування строків позовної давності колегія суддів виходить з наступного.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Отже перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення тіла кредиту розпочинається після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Як зазначалось скаржницею в апеляційній скарзі, строк дії кредитної картки закінчився у лютому 2015 року, тобто, 28 лютого 2015. Позов банком пред`явлено 4 вересня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_9 . підлягає частковому задоволенню, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір сплачено у розмірі 1600 грн.

ОСОБА_9 при подачі апеляційної скарги судовий збір сплачено у розмірі 2400 грн.

Згідно статті 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених вимог з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_9 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2373,20 грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( , р/р № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість по тілу кредиту в розмірі 122,81 (сто двадцять дві) грн. 81 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( , р/р № НОМЕР_3 , МФО 305299) на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2373,20 (дві тисячі триста сімдесят три) грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль