ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6176/19 Справа № 191/280/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що він є дідом малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батьком є ОСОБА_1

Вказував, що його донька перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , втім вона та онук постійно проживали разом з ним та його дружиною ОСОБА_3 , а після розірвання шлюбу 09 березня 2017 року, ОСОБА_1 постійно порушував спокій їхньої родини, з`являвся у нетверезому стані, вчиняв сварки, вимагав гроші.

Зазначав, що вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_6 займалася мати та він разом з дружиною, у вересні 2017 року онук пішов до першого класу, а його батько не проявляв жодної зацікавленості сином, грубо нехтував своїми батьківським обов`язками.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 неспроможний належним чином займатися вихованням та розвитком свого сина ОСОБА_6 , просив суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи від дня подання заяви до повноліття дитини.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року позов задоволено.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позовні вимоги цілком необґрунтовані та недоведені, він має намір та бажання виховувати свого сина, а позивач протиправно утримає у себе його сина та не дає можливості їм спілкуватися, виключні обставини для позбавлення його батьківських прав відсутні.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

27 серпня 2019 року о 08 годині 51 хвилині від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю його адвоката Слепухи С.М. з`явитися до суду через зайнятість у судовому засіданні у Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області (т.2 а.с.8), втім дана заява до задоволення не підлягає, оскільки до нею не додано жодних доказів.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача ОСОБА_2 , який належним чином сповіщений про дату та час розгляду справи.

З поданої позивачем заяви про відкладення розгляду справи вбачається, що він знаходився в приміщенні Дніпровського апеляційного суду, проте в судове засідання не з`явився.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.7).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 08 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року (т.1 а.с.18).

Мати малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.8).

Позивач ОСОБА_2 є дідом малолітнього ОСОБА_4 .

Відповідно до характеристики та довідки голови квартального комітету №14 від 11 січня 2018 року малолітній ОСОБА_8 проживав разом з матір`ю ОСОБА_9 , дідом ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_3 до 04 січня 2018 року у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 займалися вихованням ОСОБА_6 , утримували його та забезпечували усім необхідним для повноцінного його розвитку.

У родині ОСОБА_10 з відповідачем ОСОБА_1 були конфліктні стосунки.

Батько дитини постійно порушував спокій сім`ї ОСОБА_10 , приходив у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою на адресу родини (т.1 а.с.9,10-11).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до характеристики дошкільного навчального закладу №10 «Оленка» від 16 січня 2018 №7 малолітнього ОСОБА_6 приводили до садочка і забирали тільки мама ОСОБА_5 та баба ОСОБА_11 Вони займалися розвитком, вихованням та утриманням малолітнього ОСОБА_6 (т.1 а.с.12).

Судом також встановлено, що на даний час малолітній ОСОБА_8 навчається у Синельниківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2. До початку навчання в школі проживав з матір`ю, дідом та бабою в АДРЕСА_1 .

Батько ОСОБА_1 у шкільному житті ОСОБА_6 участі не брав, не цікавився його навчанням. За весь навчання хлопчика до школи приходив лише тричі та мав досить неадекватну поведінку, безпричинно посміхався, давав зауваження незрозумілого змісту, які не мали сенсу, жодного разу не цікавився навчальними досягненнями сина, його відносинами з однокласниками, що підтверджується довідкою та характеристикою з шкільного закладу Синельниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 (т.1 а.с.13,14-15).

Згідно довідки КЗ охорони здоров`я «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Синельниківської міської ради» від 15 січня 2018 року мати дитини ОСОБА_4 постійно займалася його лікуванням, батько участі у вихованні та лікуванні дитини не приймав (т.1 а.с.16).

Відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Синельниківської міської ради від 19 січня 2018 року в АДРЕСА_1 - родина забезпечена усім необхідним для розвитку та виховання дитини, а саме: є окрема кімната, місце для сну, навчання та відпочинку, іграшки, одяг, взуття, навчальний матеріал (т.1 а.с.17).

З довідки про реєстрацію місця проживання, видана Відділом реєстрації Синельниківської міської ради від 20 лютого 2018 року, вбачається, що малолітній ОСОБА_8 зареєстрований у АДРЕСА_2 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

З акту та характеристики, виданої ЖЕК-2 Синельниківської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 разом з сином проживали в АДРЕСА_3 . Після трагічної смерті сестри ОСОБА_5 у 2014 року, остання разом з сином переїхала жити до батьків, які проживають в АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_1 та його родина навідувалися до дитини, приймали участь у його вихованні (т.1 а.с.33,34).

Відповідно до довідки та характеристики виданої ЖЕК-2 Синельниківської міської ради - ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , до складу сім`ї ОСОБА_1 входить його мати - ОСОБА_14 та син ОСОБА_8 . За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, скарг та нарікань від сусідів не надходило (т.1 а.с.34-35).

Довідки від 14 березня 2018 року та від 05 лютого 2018 року, видані ТОВ ВКФ «Ігрек», свідчать про працевлаштування ОСОБА_1 у даному товаристві на посаді водія та отримання заробітної платою, яка становить за період з 01 серпня 2017 року по 31 січень 2018 року - 20.080 грн.37 коп.(т.1 а.с.37,38).

З медичних довідок, виданих КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, вбачається, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (т.1 а.с.39,40).

Також в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради від 27 червня 2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його сина ОСОБА_4 , з доданими до висновку документами, в яких зазначено, що адміністрацією Синельниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів 2 було проведено психологічне діагностування та психокорекційна робота учня 1Г класу ОСОБА_4 та встановлено, що проживання ОСОБА_6 в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позитивно впливає на його психологічний стан, оскільки за час проживання з батьком після смерті матері ОСОБА_15 зазнав психічної травми зі сторони батька, але на даний час дитина приходить в норму. Батько дитини характеризується з негативної сторони, не приділяв та не приділяє жодної уваги вихованню, навчанню та утриманню дитини. Неодноразово зафіксовано небажання батька спілкуватися з класним керівником, виконання рекомендацій психолога школи та небажання взагалі займатися навчанням ОСОБА_6 . Зі слів дитини зафіксовано, що під час проживання з батьком, більшу частину часу вони проводили в більярдній та інтернет клубі до пізньої години доби.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції взяв до уваги вказаний вище висновок стосовно доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та зазначив, що обставини викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Статтею 164 СК України визначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування у даному спорі є факт втрати позивачем інтересу до своєї дитини та як наслідок цього нехтування наданими йому батьківськими правами та обов`язками.

Позивачем не надано суду достатньо доказів стосовно викладених у позовній заяві доводів стосовно повної втрати відповідачем інтересу до свого сина та як наслідок наявності підстав для позбавлення останнього батьківських прав.

Колегія суддів наголошує на тому, що усі посилання у позовній заяві ОСОБА_2 не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав визначений ст.164 СК України та зазначені у цій статті чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно правил, викладених у ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даному випадку, колегія суддів не погоджується з наявним в матеріалах справи висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (т.1 а.с.59-60) та не приймає його до уваги, оскільки на думку колегії суддів даний висновок винесений за відсутності достатніх правових підстав та на думку колегії суддів є невмотивованим та може бути розцінений як такий, що порушує права дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей Синельниківської міської ради стосовно того, що його сина ОСОБА_6 незаконно утримують у себе дід ОСОБА_2 та баба ОСОБА_16 , чим не лише порушують права дитини, але й перешкоджають йому у здійсненні своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина (т.1 а.с.47).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що зважаючи на смерть матері та у разі позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_8 буде вважатися дитиною позбавленою батьківського піклування, що на думку колегії суддів є не припустимим.

Колегія суддів наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, так його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.