Ухвала

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/18369/17

провадження № 61-15288ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Годня Антон Алнурович, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

12 квітня 2016 року між ТОВ «Рада 2» та ОСОБА_1 укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до умов якого підприємство надає власнику послуги з забезпечення пропускного режиму та платне користування і обслуговування переговорного пристрою у під`їзді в будинку АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі вносить оплату за отримані житлово-комунальні послуги, ТОВ «Рада 2», з урахуванням збільшених позовних вимог, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за вказані послуги за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 10 427,94 грн, а також інфляційні втрати - 1 228,80 грн, 3 % річних - 276,84 грн, пеня - 3 368,22 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року (у складі судді Заставенко М. О.) позов ТОВ «Рада 2» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на ТОВ «Рада 2» основний борг за період

з квітня 2016 рок по лютий 2018 року у розмірі 10 427,94 грн; суму інфляційних нарахувань - 1 228,80 грн; пеню - 3 368,22 грн; 3 % річних - 276,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року (у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.) заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року залишено без змін.

08 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Годня А. А., на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення заборгованості зі сплати за житлово-комунальні послуги, тобто ціна позову становить 15 301,80 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Годня А. А., вказує, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки скаржник позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Однак, посилання, на підставі яких касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Годня А. А., повинна бути прийнята Верховним Судом з підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими. Встановлення обставин в іншій справі, що можуть вплинути на суть рішення, що переглядається, може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Разом з тим, в цій справі підстави для відкриття касаційного провадження не є виключними.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Годня Антон Алнурович , на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська