Справа №489/3220/19
Провадження №2/489/1703/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 серпня 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради про визнання права власності
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 924 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 1995 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . 03.12.2010 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок літ. А., загальною площею 49,7 кв. м., житловою площею 32,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . При зверненні до Миколаївської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , їй було відмовлено, з посиланням на те, що спірна земельна ділянка, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 13.02.1995 року, належить ОСОБА_2 та вказана земельна ділянка відчужена на нового власника не була та перереєстрація не здійснювалася. За таких обставин на даний час вона не може в повній мірі розпорядитись належним їй майном, в тому числі продати, що призводить до істотного порушення її прав як власника.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою миколаївською державною нотаріальною конторою 18 червня 1993 року за №4-3450 та договору дарування, посвідченого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою 10 червня 1994 року за №2-2965 та зареєстрованих в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації відповідно 13.08.1993 року та 16.06.1994 року за №5054.
Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 924 кв. м. належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Миколаївською міською радою 13.02.1995 року.
14 вересня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу цілого житлового будинку, жилою площею 35,6 кв.м з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який посвідчений Державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е. за №1-2282 та зареєстрований в ММБТІ 28.09.1995 року за № 5054.
03 грудня 2010 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , а саме: житловий будинок літ. А загальною площею 49,7 кв.м. житловою площею 32,9 кв.м. з господарськими будівлями, огорожею та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , замість договору купівлі-продажу від 14.09.1995 р. № 1-2282, яке було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №32255717, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2019 року.
Позивач зазначає, що при зверненні до Миколаївської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, їй було відмовлено та повідомлено, що рішенням Миколаївської міської ради № 3/10 від 21.12.1994 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 924 кв. м. розташовану за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та видано на її ім`я Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 13.02.1995 року та його було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1564.
Проте, доказів на підтвердження зазначеного суду не надано, зокрема листа з Миколаївської міської ради.
Слід зазначити, що розпорядженням Миколаївського міського голови №28р від 19.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки» назву «вул. Куйбишева» змінено на нову назву «вул. Олександра Янати».
Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог не інакше як за зверненням особи (стаття 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Нормами Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди) встановлювалось, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (ст. 1 Декрету), у межах норм, установлених Земельним кодексом України.
На підставі ст.. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.. 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
Згідно ст.. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди), встановлено, що громадяни України мають право продавати або іншими способам, відчужувати земельні ділянки, передані їм для цілей, вказаних у статті цього Декрету, без зміни їх цільового призначення. Договір купівлі - продажу або іншими способами відчуження земельної ділянки посвідчується у нотаріальному порядку і реєструється у сільській, селищній, міській раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка.
Відповідно до ст.. 30 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 р. (який діяв на момент придбання нерухомого майна) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або праві користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У раз зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході праві власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельні ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.
В подальшому дана норма була закріплена в ст. 120 Земельной кодексу України від 25.10.2001 р., ст. 377 Цивільного кодексу України; також підтверджена роз`ясненням, наданим Державним комітетом України і земельних ресурсів в листі № 721/27/Н5110-11 від 19.01.2011 p., позицією Верховного суду України, яка відображена в п. 18 Постанови ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із наступними змінами), в Узагальненнях судової практики ВСУ від 01.07.2014 р. «Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людині і основоположних свобод».
Відповідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївська міська рада про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 924 кв.м., (кадастровий номер відсутній).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса, м.Миколаїв, вул..Адміральська, 20.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «02» вересня 2019 року.