Справа № 496/1114/19
Провадження № 2/496/1035/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №3, укладений 07.11.2018 року між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачкою і стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 6670 грн. 80 коп. за вказаним кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.11.2018 року між ним та відповідачкою в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на Інтернет сайті позивача і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення договору, було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №3. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці позику у розмірі, встановленому договором, та перерахувавши на її картковий рахунок грошову суму у розмірі 2249 грн. за допомогою платіжної системи Liqpay, що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку № НОМЕР_1 від 07.11.2018 року. Однак, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 20.03.2019 року у неї перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 6670 грн. 80 коп. Зазначає, що після надання кредиту він отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, акт про правопорушення на ринку фінансових послуг № 173/16-5/15 від 27.08.2019 року, відповідно до якого він надав відповідачці послугу не на підставі договору, оскільки акцептування пропозиції було здійснене без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що є підставою нікчемності вказаного договору, а тому на підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України просить визнати його дійсним та стягнути заборгованість.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вважала доводи, викладені у позовній заяві та додані до неї докази безпідставними та недоведеними. Зокрема зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору №3 та його підписання нею. Крім цього, не доведено факт перерахування коштів на її рахунок.

В свою чергу представник відповідача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив свої позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що на підтвердження укладення та підписання договору №3 позивачем було надано до позовної заяви належні та допустимі докази, а саме: копію договору про надання позики від 07.11.2018 року із зазначенням в розділі «Підписи сторін» одноразового ідентифікатору, що і є підтвердженням підписання відповідачкою договору. Позика в розмірі 2249 грн. була перерахована позивачем на картковий рахунок ОСОБА_1 платіжною системою Liqpay, що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку № НОМЕР_1 .

Позивачка подала до суду заперечення, в якому вказує, що твердження позивача про прийняття (акцептування) нею пропозиції укласти електронний договір є безпідставним та недоведеним, оскільки ним не додержано вимог ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що жодного одноразового ідентифікатора на свій телефон вона не отримувала та не вводила його в жодне поле, а сам зазначений код не може слугувати підтвердженням підписання договору. Надана позивачем в якості доказу факту переказу коштів картка рахунку 3611 до договору № НОМЕР_2 за 07.11.2018 року від 30.01.2019 року не є первинним документом та доказом проведення операції з перерахунку коштів.

Крім цього, позивачка подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що матеріали справи не містять даних про те, що вона (відповідачка) була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Форза» відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Враховуючи викладене, на підставі доводів, викладених у відзиві та запереченні, просила в задоволенні позову ТОВ «ФК «Форза» відмовити.

Сторони до судового засідання не з`явилися, але подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3 від 07.11.2018 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА» (Кредитодавець) зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2249 грн. на строк до 06.12.2018 року, а Клієнт зобов`язався повернути вказані кошти у встановлений договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування в розмірі 1,85% (675,25% річних).

Умовами п. 4 вказаного вище договору визначено, що договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних з його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства http://forzacredit.com.ua/, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписанні з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом (а.с.13-14).

На обґрунтування вимог про визнання дійсним вказаного договору позивач посилається на положення ч. 2 ст. 218 ЦК України, відповідно до яких якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

При цьому, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

З положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що актом № 173/16-5/15 від 28.02.2019 року про правопорушення, вчинені ТОВ «ФК «Форза» на ринку фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг встановила, що ТОВ «ФК «Форза» надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак, прийняття пропозиції від ТОВ «ФК «Форза» укласти електронний договір (акцепт) ОСОБА_1 здійснено шляхом введення ОТП-пароля у відповідне поле в особистому кабінеті ТОВ «ФК «Форза» без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, судом встановлено, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Враховуючи вищевикладене, вказаний вище договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.

В своєму позові позивач просить визнати дійсним вказаний договір, саме як договір фінансового кредиту.

Відповідно до ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

За такого, істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір позики, строк її надання та розмір процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, оскільки в договорі не вказано, що кредит надається на потреби пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, та виходячи з положень п. 2, 3 Договору, на вказаний договір поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст. 13 якого, договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

При цьому, положення ч. 2 ст. 218 ЦК України, щодо можливості визнання дійсними правочинів, які укладенні усно та є недійсними згідно з законом при недотриманні письмової форми, є загальною нормою для відповідних правочинів, а положення ст. 1054-1055 ЦК України та ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо форми та істотних умов кредитного договору є спеціальними нормами, що регулюють питання укладення кредитних договорів.

Ч. 2 ст. 218 ЦК України передбачає, що укладений з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, можна визнати дійсним виключно за одночасного існування таких обставин:

1) вказаний правочин укладений, тобто у випадку, коли таким правочином є договір - відповідно до ст. 638 ЦК України сторони мають погодити всі істотні умови такого договору;

2) одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину;

3) інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання.

За відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин неможливо визнати такий недійсний за законом правочин дійсним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України наявність всіх трьох елементів має довести саме позивач, який ставить питання про визнання дійсним такого договору, укладеного з порушенням вимог щодо обов`язкової письмової форми.

Як вказано вище, істотними умовами кредитного договору відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України та ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є розмір кредиту, строк його повернення та розмір процентів за користування ним.

За таких обставин, для можливості застосування положень ч. 2 ст. 218 ЦК України та визнання договору, який не був укладений в обов`язковій для даного виду договору письмовій формі, недостатньо лише доказу того, що кредитор передав кредитні кошти, необхідно довести, що сторони погодили й інші істотні умови (строк повернення кредиту та розмір процентів за користування ним), в протилежному випадку відсутні підстави для висновку про укладення договору, тобто погодження сторонами його істотних умов, оскільки визнати дійсним можливо лише договір на певних конкретно визначених істотних умовах. В разі ненадання відомостей про погодження всіх істотних умов певного виду договору неможливо визнати такий договір дійсним, оскільки він є неукладеним.

У даному випадку позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3 від 07.11.2018 року, як зазначалося вище, не є таким, що підписаний відповідачкою в розумінні ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а, отже і не може бути письмовим доказом погодження ним істотних умов кредитного договору.

Позивачем також не доведено факту підтвердження відповідачкою вчинення ним дії по виконанню кредитного договору, оскільки сам факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідачка погодила такий переказ та прийняла його, що вона категорично заперечує, а надані позивачем картка рахунку НОМЕР_1 (а.с.106) та лист АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.107-108) відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, що підтверджують переказ коштів, та, в першу чергу, не містять відомостей про переказ таких коштів на відповідний рахунок з конкретним номером, відкритий на ім`я відповідачки.

Надана ж позивачем роздруківка з електронного файлу Log file стосується процедури укладення договору та взагалі не стосується питання оплат за кредитним договором (а.с.105).

За відсутності доказів погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та доказів вчинення позичальником дій по підтвердженню виконання договору чи по прийняттю виконання від кредитодавця його частини обов`язків по договору не дає можливості визнати такий договір дійсним на підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України.

З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, слідує, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю.

При цьому, позивачем не надано доказів того, що особа відповідачки була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, а одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір №3 від 07.11.2018 року складається тільки з цифрової послідовності, що суперечить Закону України «Про електронну комерцію».

Враховуючи вищевикладене, оскільки при укладенні договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 від 07.11.2018 року, для якого законом визначена обов`язкова письмова форма та який є недійсним за законом у разі недотримання такої форми, не була дотримана письмова форма та позивачем не доведена одночасна наявність всіх необхідних обставин для визнання його дійсним за ч. 2 ст. 218 ЦК України, вимоги позову про визнання вказаного договору дійсним задоволенню не підлягають.

Крім цього, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що договір був укладений в письмовій формі за абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом вчинення позичальником дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

В даному випадку договір №3 від 07.11.2018 року укладався в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, оскільки як вказувалось вище, за ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Крім того, визначення терміну фінансового кредиту, їх істотних умов та суті кредитного зобов`язання - такі договори на етапі їх укладення сторонами не потребують вчинення з боку позичальника будь-яких дій (конклюдентних дій), які б могли вважатись прийняттям пропозиції укласти електронний договір (наприклад перерахування коштів за товар, тощо).

За такого, прийняття пропозиції на укладення кредитного договору в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції можливе виключно шляхом надсилання позичальником відповідного електронного повідомлення або шляхом заповнення позичальником формуляра заяви (форми), які містять істотні умови кредитного договору.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка утворилася у зв`язку з укладенням кредитного договору і окрім суми кредиту складається з нарахованих процентів та пені.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання дійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 від 07.11.2018 року, а тому відсутні і підстави для стягнення заборгованості за даним кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 611, 625, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України про електронну комерцію», Законом України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд

У Х В А Л И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» в позові до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра