ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/272/19 Номер провадження 22-ц/814/2023/19Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Гальонкіна С.А., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 ,

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року у складі судді Куц Т.О.

у справі за заявою ОСОБА_3 , законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 , заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису щодо заборони відповідачу ОСОБА_1 наближатися на відстань меншу ніж 100 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування неповнолітньою ОСОБА_4 , 2009 року народження, та заборони вести листування, телефонні переговори з неповнолітньою ОСОБА_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що 30 січня 2019 року о 07 годині 48 хвилин їй зателефонувала неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була дуже схвильована і плакала. Донька пояснила їй, що в автобусі з нею намагалася спілкуватись ОСОБА_1 , яка є теперішньою дружиною батька дитини - ОСОБА_2 , яка випитувала ім`я і прізвище дитини, намагалась насильно дати до її рук альбом із фотографіями батька, та сказала малолітній ОСОБА_7 , що коли з її мамою щось станеться, опіка її забере і віддасть до притулку. По приходу до школи Маргарита розповіла про даний інцидент своїй бабусі, яка працює в школі, а бабуся, враховуючи стан дитини, відвела її до медсестри і шкільного психолога, які надали дитині допомогу, про що було складено протокол індивідуального діагностичного обстеження. Даним висновком встановлено, що ОСОБА_5 має підвищений рівень тривожності.

Після зазначених подій тривалий час ОСОБА_5 перебуває в пригніченому стані, боїться одна ходити до школи.

Вважає, що ОСОБА_1 вчинила по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_4 психологічне насильство, після чого остання була налякана та розгублена.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 березня 2019 року залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи батька дитини - ОСОБА_2 .

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , уродженки м. Комсомольська, Полтавської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 контактувати з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Встановлено строк дії обмежувального припису 6 місяців.

Рішення суду допущено до негайного виконання.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішення суду мотивовано тим, що зазначені заходи будуть відповідати найвищим інтересам дитини і таких заходів достатньо для подальшого запобігання ризикам психологічного насильства щодо неповнолітньої дочки заявника.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що заявник ОСОБА_3 відсторонила батька ОСОБА_8 ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до їх спільної доньки, а вона на прохання свого чоловіка намагалася лише поспілкуватися з ОСОБА_9 і розповісти про її батька, якого дитина ніколи не бачила та навіть не знала про нього, а також пояснити, що батько бажає спілкуватися з нею та приймати участь у її житті.

Вважає, що в законодавчій площині її дії не розцінюються як домашнє насильство і до встановленої законом відповідальності вона не притягувалась.

Крім того вказує, що рішення суду ґрунтується на упередженості судді у зв`язку з особистою неприязністю до її чоловіка ОСОБА_2 та до неї відповідно, що призвело до порушення норм процесуального права при розгляді заяви ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 07 липня 2009 року за актовим записом № 271.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області на підставі актового запису за № 04 від 12 січня 2013 року, ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

31 січня 2019 року матір неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернулась до Служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області із письмовою заявою, в якій вказувала, що 30 січня 2019 року о 07 год. 48 хв. із автобусної зупинки біля школи № 5 у м. Горішні Плавні заявнику зателефонувала її неповнолітня дочка, яка була у схвильованому стані та плакала. Згодом заспокоївшись, неповнолітня ОСОБА_5 пояснила своїй матері про те, що до неї в автобусі чіплялась дружина її батька, яка випитувала в неї її прізвище та ім`я, а також сказала дитині, що коли щось трапиться із її матір`ю, то опіка її забере і відправлять до притулку. Після чого неповнолітня ОСОБА_5 пішла до школи, де розповіла усе, що трапилось своїй бабусі, яка у цій школі працює.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 прохала службу у справах дітей вжити негайних заходів щодо захисту прав та психічного здоров`я її неповнолітньої доньки.

Згідно протоколу індивідуального діагностичного обстеження від 30 січня 2019 року психічного стану ОСОБА_10 встановлено, що остання на момент обстеження має підвищений рівень тривожності. При розмові з психологом дитина була замкненою, на запитання відповідала боязко, коротко та дуже тихо. Психологом було надано рекомендації щодо психологічної допомоги дитині.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів тимчасового обмеження її прав у вигляді заборони контактувати з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто і через третіх осіб та видав обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців.

Колегія суддів з висновками місцевого суду погоджується.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно з пунктами 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом пунктів 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Положеннями статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 1, частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис стосовно кривдника належить до спеціальних заходів протидії домашньому насильству, що ґрунтується на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У разі, якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняться щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини (пункт 2 частини першої статті 24, пункт 1 частини першої, частина друга статті 4 Закону № 2229-VІІІ).

Так, відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (стаття 16), та Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканості житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Право на повагу до приватного і сімейного життя гарантовано і статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини право на повагу до приватного життя включає фізичну і психологічну недоторканність людини.

По справі встановлено та не спростовано апелянтами, що 30 січня 2019 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнала свавільного втручання у її приватне та сімейне життя з боку ОСОБА_1 , яка вчинила психологічне насильство по відношенню до дитини. Такі дії ОСОБА_1 викликали у постраждалої ОСОБА_11 стан підвищеної тривожності, що підтверджується висновком практичного психолога/соціального педагога при індивідуальному діагностичному обстеженні дитини 30.01.2019 року, та підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд першої інстанції, надавши належну оцінку всім обставинам та доказам у справі, оцінивши всі ризики продовження у майбутньому чинення по відношенню до малолітньої особи психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , обґрунтовано видав обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_1 контактувати з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб, що відповідає найвищім інтересам дитини та є необхідним й достатнім для захисту її особистих прав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заходи, спрямовані на захист потерпілих від насильства, вживаються не після притягнення кривдника до відповідальності, а на підставі звернення постраждалої особи, стосовно якої існує реальна загроза вчинення насильства в сім`ї.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється й на іншого з подружжя (колишнього подружжя), отже, ОСОБА_1 належить до суб`єктів відповідальності за цим Законом.

Матеріали справи не містять доказів конфлікту інтересів судді Куц Т.О. при розгляді даної справи, що можуть бути підставою для відводу (самовідводу) судді, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.А. Гальонкін

О.В. Прядкіна