Справа № 606/1747/19

У Х В А Л А

іменем України

21 серпня 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю скаржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

стягувача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, -

В С Т А Н О В И В:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, в якій просить визнати неправомірними дії вказаного виконавця в частині самостійного (без рішення суду) збільшення розміру аліментів у виконавчому провадженні № 26555016 про стягнення із нього в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина, скасувати розрахунок по аліментах від 21 травня 2019 року та зобов`язати здійснювати стягнення аліментів згідно із судовим рішенням та виконавчим листом.

Обгрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 вказав, що на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2011 року з нього в користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 320 грн. щомісячно. На виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист, виконавче провадження відповідно до якого відкрито та здійснюється старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. Однак, всупереч вимогам ч.3 ст.181, ч.2 ст.192 Сімейного кодексу України державний виконавець самостійно збільшив розмір аліментів, визначений за рішенням суду, надіславши йому розрахунок заборгованості по аліментах від 21 травня 2019 року, з якого вбачається, що з жовтня 2018 року він повинен сплачувати аліменти у розмірі 972 грн., а не 320 грн., як це визначено судовим рішенням.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали із мотивів, викладених у ній, вказавши, що норми Сімейного кодексу мають вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про виконавче провадження», а тому у вказаних відносинах слід застосовувати спеціальну норму, яка передбачена СК України. Просять скаргу задовольнити у повному обсязі.

Старший державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. у судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на скаргу, в якому зазначила, про розгляд судом скарги за її відсутності та правомірності її дій, оскільки збільшення розміру аліментів, який стягується із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 здійснено із додержанням вимог ч.2 ст.182 СК України, Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення скарги борджника ОСОБА_1 заперечила, вважає, що дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. щодо стягнення із нього аліментів у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідають вимогам закону.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив:

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 5 травня 2011 року із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2004 року народження, у розмірі 320 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 1 квітня 2011 року.

З метою виконання зазначеного судового рішення 5 травня 2011 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 2-224/11, який направлено для виконання у Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах від 21 травня 2019 року, складеного старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. заборгованість із сплати аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 21 травня 2019 року складала 5144.7 грн., яке йому та стягувачу було відправлено поштовим повідомленням.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказаний мінімальний гарантований рівень аліментів на одну дитину збільшено до 50 відсотків на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 28 серпня 2018 року.

Згідно із ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Оскільки Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення, суд вважає, що дії старшого державного Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області щодо вчинення виконавчих дій, пов`язаних із стягненням із боржника в користь стягувача аліментів у встановленому СК України розмірі (не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) є законними та обґрунтованими.

Також суд вважає, що розрахунокзаборгованості по аліментах від 21 травня 2019 року, складений старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С., також відповідає вимогам вказаних законодавчих актів.

З урахуванням ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачені підстави, за яких державний виконавець повідомляє про розрахунок заборгованості із сплати аліментів стягувачу і боржнику, суд вважає, що такі підстави для надіслання боржнику повідомлення про розмір аліментів у бік збільшення із врахуванням внесених до законів змін відсутні.

Суд не приймає до уваги твердження представника боржника про необхідність судового рішення про зміну аліментів для їх стягнення у розмірі, не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у порядку, передбаченому ст.192 Сімейного кодексу України, якого не було, оскільки із змісту цієї статті випливає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тобто зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Такий висновок зробив ВС у своїй постанові від 20 червня 2019 року, справа № 632/580/17, провадження № 61-51ск18.

Таким чином, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кузь Т.С. є законними та обгрунтованими, права боржника не порушено, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.76-80, 450,451 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст повної ухвали виконано 23 серпня 2019 року.

Суддя: