печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника відповідача - Гарипової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, апеляційного суду Одеської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням апеляційного суду Одеської області, діями органу досудового слідства, а тому з урахуванням уточнень просила:

-зобов`язати Національну поліції України повернути ОСОБА_1 вилучені грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США в тих же купюрах, того ж номіналу, що вказані в протоколі огляді місця події від 18 листопада 2013 року в кримінальному провадженні № 0012093;

-зобов`язати Національну поліції України повернути ОСОБА_1 вилучений у неї оригінал угоди про завдаток від 18 листопада 2013 року;

-стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 30 000,00 грн.;

-стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2013 року її скаргу, подану в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України було задоволено та зобов`язано повернути їй вилучені в ході огляду місця події від 18 листопада 2013 року в кримінальному провадженні № 0012093 грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США; мобільний телефон IPhone 5; шкіряну сумку Barbara Bui; оригінал угоди про завдаток від 18 листопада 2013 року, укладеної між нею та ОСОБА_2

Однак, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2013 року, якою задоволено скаргу на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Булигу М.В. повернути ОСОБА_1: грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США; мобільний телефон IPhone 5; шкіряну сумку Barbara Bui; оригінал угоди про завдаток від 18 листопада 2013 року, укладеної між укладеної між нею та ОСОБА_2 , які були тимчасово вилучені у ОСОБА_1 18 листопада 2013 року в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0012093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 листопада 2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - змінено та виключено із переліку майна, яке підлягає поверненню ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 20 000,00 дол. США, з підстав того, що до укладення «угоди» між останніми належали ОСОБА_2 , та на цій підставі повернуті слідчим їх власнику. В решті частини ухвалу слідчого судді районного суду залишити без змін.

Зазначає, що незаконні дії колегії суддів апеляційної інстанції та органу досудового слідства з неповернення вилученого майна та повернення його в пошкодженому вигляді призвели до завдання її матеріальної та моральної шкоди, які вона оцінює у визначеному розмірі.

Вислухавши представника відповідача, яка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи, викладені в письмовому відзиві, а інші сторони будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явились, заяв або клопотань не надходило, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки та ухвалити рішення, оскільки, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відтак, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачає ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Судом встановлено, що слідчим слідчого відділу Приморського районного відділу ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Булигой М.В. здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012093 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, яке зареєстровано на підставі заяви ОСОБА_2 про неправомірні дії співробітників АКБ «Альфа Банк», які шахрайським шляхом намагаються заволодіти його грошовими коштами, за результатами проведення якого 27 серпня 2014 року слідчим, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження.

Прокуратурою Одеської області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000709 від 31 серпня 2016 року за ч. 1 ст. 365 КК України, за фактом неправомірних дій слідчого слідчого відділу Приморського районного відділу ОМУ ГУ МВС України в Одеській області Булиги М.В. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0012093, за результатами проведення якого 30 листопада 2016 року слідчим, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийнято рішення про закриття провадження, а заступником прокурора Одеської області її скасовано постановою від 23 серпня 2018 року, матеріали направлено слідчому для проведення подальшого досудового розслідування.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2013 року її скаргу, подану в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України було задоволено та зобов`язано повернути їй вилучені в ході огляду місця події від 18 листопада 2013 року в кримінальному провадженні № 0012093 грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США; мобільний телефон IPhone 5; шкіряну сумку Barbara Bui; оригінал угоди про завдаток від 18 листопада 2013 року, укладеної між нею та ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2013 року, якою задоволено скаргу на бездіяльність слідчого та зобов`язано слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Булигу М.В. повернути ОСОБА_1: грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США; мобільний телефон IPhone 5; шкіряну сумку Barbara Bui; оригінал угоди про завдаток від 18 листопада 2013 року, укладеної між укладеної між нею та ОСОБА_2 , які були тимчасово вилучені у ОСОБА_1 18 листопада 2013 року в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0012093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 листопада 2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - змінено та виключено із переліку майна, яке підлягає поверненню ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 20 000,00 дол. США, з підстав того, що до укладення «угоди» між останніми належали ОСОБА_2 , та на цій підставі повернуті слідчим їх власнику. В решті частини ухвалу слідчого судді районного суду залишити без змін.

Право особи на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним кодексом України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

У відповідності до ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої вищевказаними органами, встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року за № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За змістом ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у ст. 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року у справі № 6-рп/2001 (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 3, 4, 5 ст. 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абз. 4 ст. 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності ст. 248-3 ЦПК України) визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону, що відповідає ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в п. 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (п. 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011 зазначив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи може лише апеляційна і касаційна інстанції при перегляді судових рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем не надано суду, доказів, які б свідчили про завдання їй матеріальної та моральної шкоди у визначеному нею розмірі, внаслідок постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області.

Поряд із цим, за загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову шкоду настає за наявності чотирьох складових:

-неправомірності дій заподіювана шкоди;

-негативного наслідку таких дій (шкоди);

-причинного зв`язку між діями заподіювана шкоди та завданою шкодою;

-вини особи, яка завдала шкоду.

Аналогічні умови відшкодування і моральної (немайнової шкоди), що повністю підтверджується п. 4 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 4 від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У п. 5 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Наданими позивачем копіями листів, роздруківок та товарних чеків не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному нею розмірі і протиправним діяннями відповідачів та вини останніх в їх заподіянні.

Отже, у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування ст. 1176 ЦК України, а також положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності правових підстав для відшкодування шкоди, за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників правоохоронних та судових органів та шкодою у визначеному позивачем розмірі заявленому до відповідачів, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 55, 56, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 1166, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до Національної поліції України, Апеляційного суду Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 серпня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець