Ухвала

28 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 136/1080/17

провадження № 61-23250ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання недійсним державного акта, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області (далі - Турбівська селищна рада), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: зобов`язати Турбівську селищну раду забезпечити присутність спеціаліста - землевпорядника селищної ради з обстеження земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1 , що межує із суміжними землекористувачами - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), для встановлення та погодження меж земельної ділянки та закріплення її меж в натурі межовими знаками землевпорядною організацією; усунути їй перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,11 га по АДРЕСА_1, що межує із суміжними землекористувачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , шляхом заборони відповідачам здійснювати будь-які дії щодо доступу, обробки та обслуговування спірної земельної ділянки.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 15 березня 2018 року залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Турбівської селищної ради про зобов`язання вчинити дії та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, в частині вимоги про зобов`язання Турбівської селищної ради забезпечити присутність спеціаліста - землевпорядника селищної ради з обстеження земельної ділянки розміром 0,11 га за адресою: АДРЕСА_1 , що межує із суміжними землекористувачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , для встановлення та погодження меж земельної ділянки та закріплення її меж в натурі межовими знаками із суміжними землекористувачами землевпорядною організацією.

Тому предметом первісного позову є вимога до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,11 га за вищевказаною адресою.

Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,19 га, що включає земельну ділянку розміром 0,8 га по АДРЕСА_3 , а також - земельну ділянку площею 0,11 га по АДРЕСА_1, суміжними землевласниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Прохід до її земельної ділянки здійснюється через земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , при цьому іншого проходу до своєї земельної ділянки вона не має. З весни 2017 року відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, оскільки не дають їй можливості пройти до неї та обробити її. Для встановлення меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами вона звернулася до Турбівської селищної ради з проханням створити комісію з обстеження земельної ділянки. Вказане звернення селищна рада залишила без реагування.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 і Турбівської селищної ради, в якому просили визнати недійсним державний акт від 27 лютого 1997 року серії ВН № 01854 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га, яка розташована в селищі міського типу Турбів Липовецького району Вінницької області.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що державний акт виданий на ім`я ОСОБА_2 з грубим порушенням вимог статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», оскільки виданий без виготовлення технічної документації, яка передбачає встановлення і погодження меж із суміжними землекористувачами/землевласниками, а також не був затверджений органом місцевого самоврядування, що є обов`язковим згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Приватизація ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,19 га суперечить приписам статті 121 ЗК України, яка встановлює граничні норми для безоплатної приватизації, зокрема для будівництва та обслуговування житлового будинку - не більше 0,15 га. Вказані обставини є підставою для визнання державного акта недійсним.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року (повний текст якої складено 25 листопада 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року - без змін.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом первісного позову в цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а зустрічного позову - визнання недійсним державного акта, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання недійсним державного акта, визнання незаконним та скасування рішення селищної ради.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук