Справа № 155/1008/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/1097/19 Категорія: 76 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника відповідача Овсієнка С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Берестечківського міського голови № 3 від 25 травня 2018 року про звільнення його з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ та поновити на зазначеній посаді, стягнути з Берестечківської міської ради на його користь оплату за вимушений прогул з 25 травня 2018 року по час поновлення на роботі, а також 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що розпорядженням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області № 3 від 25 травня 2018 року позивача було звільнено з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Однак позивач вважає його звільнення незаконним. Крім того зазначає, що розпорядження про його звільнення було видане в період його тимчасової непрацездатності, що є додатковою підставою для поновлення на роботі.

Разом з тим, позивач посилається на те, що Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, установи, організації спільної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 18 червня 2012 року № 18-2/12 така процедура як продовження контракту не передбачена, а можливо лише переукласти контракт з раніше обраним керівником, також вказує, що його звільнення відбулося без згоди виконавчого комітету Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області, що суперечить статуту Берестечківського виробничого управління житлово-комунального господарства, затвердженого 08 липня 2014 року головою міської ради міста Берестечко.

Крім того, позивач зазначає, що діями відповідача, які виразились у безпідставному звільненні та порушенні його трудових прав, в нього погіршився стан здоров`я, йому було зіпсовано ділову репутацію, тим самим спричинено моральну шкоду розмір якої він оцінює в 10000 гривень.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Берестечківська міська рада, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14 квітня 2003 року був прийнятий на посаду інженера Берестечківського ВУЖКГ відповідно до наказу № 28 від 14 квітня 2003 року, а з 18 квітня 2003 року був переведений на посаду начальника Берестечківського ВУЖКГ на підставі наказу № 29а від 18 квітня 2003 року(а.с. 5, 6).

21 травня 2015 року секретарем Берестечківської міської ради Залевською В.В. укладено з ОСОБА_1 контракт на строк з 21 травня 2015 року по 20 травня 2016 року (а.с. 11-12). Даний контракт було затверджено рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області від 21 травня 2015 року № 46-7/2015.

17 березня 2016 року рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №6-7/2016 було вирішено продовжити контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ ОСОБА_1 на підставі задовільної його роботи за звітний період (а.с. 31).

Відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 17 травня 2016 року № 13 контракт з ОСОБА_1 було продовжено до 20 травня 2017 року (а.с. 33).

10 квітня 2017 року рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області № 15-6/2017 було вирішено продовжити контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ ОСОБА_1 на підставі задовільної його роботи за звітний період (а.с. 32).

Відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 22 травня 2017 року № 15 контракт з ОСОБА_1 було продовжено до 25 травня 2018 року (а.с. 34). Вказане розпорядження недійсним не визнавалось і не скасовувалось.

Рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області № 19-8/2017 від 25 вересня 2017 року було визнано роботу начальника Берестечківського ВУЖКГ недостатньою та вирішено підвищити йому якість виконуваних робіт по благоустрою та освітленню міста Берестечко з випробувальним терміном 1 (один) місяць.

Рішенням Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області № 25-7/2018 від 04 травня 2018 року було вирішено не продовжувати контракт з керівником Берестечківського ВУЖКГ ОСОБА_1 оскільки його роботу у звітному періоді було визнано незадовільною (а.с. 35).

Згідно з розпорядженням Берестечківського міського голови від 25 травня 2018 року № 3 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 10, 36).

При звільненні відповідача ОСОБА_1 , позивачем було проведено повний розрахунок з ним, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 5 за травень 2018 року (а.с. 40).

Трудова книжка позивача ОСОБА_1 була надіслана йому поштовим зв`язком з рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується квитанцією Волинської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 25 травня 2018 року (а.с. 39).

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до пункту 20 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Таким чином, розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції врахувавши положення норм Кодексу законів про працю України, а також встановлені обставини справи та дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 був правомірно звільнений з посади начальника Берестечківського ВУЖКГ відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту та відсутністю доказів продовження строку дії контракту чи укладення його на інший чи новий строк, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача, що після укладення контракту 21 травня 2015 року строком на 1 рік (закінчення дії 20 травня 2016 року), дія контракту неодноразово продовжувалася рішеннями міського голови є підставою для визнання договору таким, що укладений на невизначений строк, є безпідставними, оскільки відповідно до розпорядження Берестечківського міського голови від 22 травня 2017 року № 15 контракт з ОСОБА_1 було продовжено до 25 травня 2018 року.

За відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії контракту нового контракту, або продовження строку дії укладеного контракту на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги, що суд не надав оцінки тій обставині, що звільнення відбулося без згоди виконавчого комітету Берестечківської міської ради Горохівського району, що суперечить статуту Берестечківського виробничого управління житлово-комунального господарства не заслуговують на увагу, оскільки з аналізу наведених вище норм та встановлених судами обставин вбачається, що звільнення позивача з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства.

Вказана вище підстава не належить до підстав припинення трудового договору за ініціативою роботодавця та по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії., а тому надання згоди на звільнення виконкомом міської ради не є необхідним при звільненні з роботи керівника за закінченням строку дії контракту.

Разом з тим, відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», призначення та звільнення керівника комунального підприємства віднесено до компетенції саме міського/селищного/сільського голови, а тому Берестечківський міський голова при видачі розпорядження про звільнення позивача з роботи діяв в межах своїх повноважень.

Щодо посилання позивача на його звільнення з роботи в період його тимчасової непрацездатності, то частина третя статті 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України), а позивача звільнено за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Заборона звільнення у період тимчасової непрацездатності, встановлена частиною третьою статті 40 КЗпП України, не розповсюджується на випадок звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23).

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не до тієї особи, яка має відповідати за цими вимогами, оскільки позов пред`явлений тільки до Берестечківської міської ради, в той час як нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалася Берестечківським ВУЖКГ, як окремою юридичною особою, яке не залучено до участі в справі в якості співвідповідача.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з Берестечківської міської ради.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що відповідач в порушення вимог закону ознайомив ОСОБА_1 про звільнення з роботи шляхом направлення листа, а також не видав у день звільнення трудової книжки не заслуговують на увагу, оскільки не є тими порушеннями, які є підставою для поновлення на роботі позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в рішенні висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді