П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 756/12284/14

Провадження: № 22-ц/824/6815/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Коляди Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 грудня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Кричиної А.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 500 тис. грн зі сплатою 20 % річних строком до 29 вересня 2016 року. У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалась солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким у силу статей 512, 514 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаними кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами. Позичальник, як і поручитель, зобов'язань за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 20 травня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 570 510 грн. 51 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 457 255 грн. 78 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 113 254 грн. 73 коп. Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 457 255,78 грн., суму заборгованості по відсоткам у розмірі 113 254,73 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення у даній справі з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки належним чином не повідомив відповідачів про час та місце судового розгляду, що, в свою чергу, позбавило їх можливості подати свої заперечення проти позову. Також вказував на те, що ним частково оплачено заборгованість на суму 96975,89 грн., а тому розмір заборгованості є значно меншим, ніж визначено судом до стягнення.

3 вересня 2018 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 грудня 2014 року.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 2 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» №185 (69/40).

Постановою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 457255,78 грн., суму заборгованості по відсоткам у розмірі 113 254,73 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 29 березня 2019року.

Ухвалою Київського апеляційної суду від 1 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 грудня 2014 року протягом одного місяця з дня отримання матеріалів цивільної справи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року залишено без задоволення.

9 липня 2019 року дана справа надійшла до Київського апеляційного суду.

12 липня 2019 року ОСОБА_3 в особі представника Коляди А.М. подала до суду першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду від 4 грудня 2014 року, мотивуючи її тим, що суд в порушення процесуального законодавства розглянув справу за відсутності відповідачів, належним чином не повідомивши їх про розгляд справи. При цьому, адвокат Коляда А.М. посилався на те, що належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи може бути лише розписка, а тому висновок суду про належне повідомлення відповідачів є помилковим. Також зазначив, що суд першої інстанції, відкладаючи розгляд справи та призначаючи наступне засідання на 4 грудня 2014 року, хоч і повідомив відповідачів через засоби масової інформації про час і місце розгляду справи належним чином, в порядку передбаченому ЦПК, але провів судове засідання за відсутності ОСОБА_3 , не переконавшись чи мала змогу остання, яка на той час знаходилась на тимчасово окупованій території, з`явитися до суду, та постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що, на думку відповідачки, є порушенням норм процесуального права. Крім того, суд першої інстанції при перегляді заочного рішення питання про пропуск шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України взагалі не розглядав, та не звернув увагу, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

16 липня 2019 року матеріали даної апеляційної скарги надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Коляди А.М. в інтересах ОСОБА_3 , справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву на апеляційну скаргу Коляди А.М. в інтересах ОСОБА_3 інші учасники справи відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористались.

У судовому засіданні адвокат Коляда А.М. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримав апеляційні скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта банк» щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості.

Адвокат Савчак Я.О. в інтересах ПАТ «Дельта Банк»заперечував проти апеляційних скарг, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобовязань за укладеними з банком договорами утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 570 510,51 грн., і позикодавець скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 30.09.2011 року між ПАТ«Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.10/18/11-КМК, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти в розмірі 500 000,00 грн., процентна ставка за кредитом дорівнює 20% річних за користування кредитом на строк до 29.09.2016 року. (т.1, а.с. 5-11)

Для обліку виданого кредиту та нарахованих процентів банк відкрив поточні рахунки на ім`я позичальника ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.6.2 проценти за користування кредитом нараховуються в дні їх сплати відповідно до графіка погашення заборгованості, зазначеного у Додатку 1 цього Договору (далі - Графік), а також в останній робочий день місяця та у день повного погашення заборгованості за кредитом, але не пізніше дати, вказаної в п.4.3 цього Договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку, який відкрито банком для обліку заборгованості позичальника, та процентної ставки, що встановлена цим Договором.

Згідно п.4.2 кредитного договору позичальник з метою погашення кредиту, отриманого відповідно до умов цього Договору, зобов`язаний щомісячно вносити грошові кошти на поточний рахунок та/або підтримувати залишок коштів на цьому поточному рахунку в сумі, достатній для сплати чергового платежу в рахунок погашення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом згідно графіка та інших обов`язкових платежів, передбачених цих договором.

Повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами позичальник (відповідач ОСОБА_1 ) зобов`язався не пізніше 29 вересня 2016 року шляхом внесення готівкою через касу банку на поточний рахунок або безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на поточний рахунок, а у випадку застосування банком права, передбаченого п.5.5 даного договору - в термін, зазначений у повідомленні-вимозі.

Тобто, укладеним між сторонами договором було передбачено, що погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних платежів. Сума щомісячних платежів за цим договором, що включає погашення основної суми кредиту та нарахованих процентів, зазначена у додатку №1 до цього договору (т.1, а.с.12-13).

30 вересня 2011 року між ПАТ«Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 49.10/18/11-ПМК, відповідно до якого остання зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за виконання зобов`язань ОСОБА_1 (т.1, а.с. 20-22).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (т.1 а.с. 35-40).

Отже, в силу статей 512, 514 ЦК України ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором від 30 вересня 2011 року відповідно.

Позичальник і поручитель зобов`язань за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 20 травня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом, яка за розрахунком банку, склала 570 510, 51 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 457 255,78 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 113 254,73 грн. (т.1, а.с. 23,32-33).

За вищевказаних обставин, виходячи із того, що заборгованість за кредитним договором не погашена, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості у розмірі 570 510,51 грн. солідарно як з позичальника, так і з поручителя, при цьому, банк скористався своїм правом вимагати дострокового поверненнякредиту, та сплати процентів у повному обсязі.

Оспорюючи такий висновок суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилаються на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, вказують, що суд не врахував здійснені ними платежі на загальну суму 96 975,89 грн, а відтак рішення підлягає зміні в частині зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Також акцентують увагу на тому, що порука за укладеним з ОСОБА_3 договором припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

При перевірці вищенаведених доводів скарги судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов'язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 754/882/15-ц.

Як убачається з розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 , наданого ПАТ «Дельта банк», заборгованість по кредитному договору станом на 20.05.2014 року складає 570 510,51 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 457 255,78 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 113 254,73 грн ( т. 1 а.с. 23)

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №49.10/18/11-КМК від 30.09.2011 року в розмірі 570 510,51 грн.

В той же час, зазначену суму заборгованості суд стягнув солідарно з обох відповідачів, однак не врахував умов, визначених частиною 4 статті 559 ЦК України.

Так, частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто, до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто, його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Тому, за змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц).

Отже, строк пред`явлення кредитором, ПАТ «Дельта банк», вимог до поручителя, ОСОБА_3 , про повернення заборгованості за платежами, які позичальник, ОСОБА_1 , був зобов`язаний вносити періодичнозгідно умов договору, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Натомість суд першої інстанціївважав, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме через недодержання графіку повернення кредиту та процентів за кредитом, поручитель має нести відповідальність перед позивачем за виконання всіх прострочених частин основного зобов`язання, визначених періодичними платежами.

Питання про те, чи сплив щодо частини таких платежів строк, який визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції і який застосовується незалежно від доводів сторін, суд першої інстанціїна підставі наявних у справі доказів не дослідив.

Згідно з пунктами 4.1 договору поруки останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного повернення боржником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

У пункті 4.3 кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також договором визначено обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з відповідним графіком.

Графік погашення заборгованості складається з 60 платежів, перший з яких мав бути сплачений 20.10.2011 року, а останній 29.09.2016 року (т. 1 а.с. 12-13, 18-19).

Боржник (а отже і поручитель) за укладеним кредитним договором приймали на себе зобов`язання повертати суму кредиту з відповідними процентами до29.09.2016, сплачуючи її частинами (щомісячно) згідно з графіком. Таким чином, сторони встановили не тільки строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст.261 ЦК починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст.559 ЦК України 6-місячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто, Банк мав протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.

У разі таких вимог більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Вищевикладене судом першої інстанції не враховано та помилково стягнуто з поручителя у порушення вимог ч.4 ст.559 ЦК України заборгованість за відсотками за весь заявлений період.

В ході апеляційного розгляду представник відповідачів адвокат Коляда А.М. зазначив про те, що відповідачі перестали виконувати свої зобов`язання за спірним кредитним договором з квітні 2012 року.

В свою чергу представник позивача адвокат Савчак Я.О. не заперечувала того факту, що вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем Банк не направляв.

З позовом відповідно до вимог ст.1050 ЦК України банк звернувся 29 серпня 2014 року (т.1 а.с.2). До пред`явлення позову строк виконання зобов`язання банком не переносився.

Виходячи із положень ч.4 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_3 припинилась щодо платежів полютий 2014 року включно, оскільки вимога до неї як до поручителя позивачем пред`явлена не була.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наявному в матеріалах справи, за період нарахування 20.02.2014 по 19.03.2014 сума заборгованості (поточна) становить 347 956,43 грн., сума заборгованості (прострочена) - 109 299,35 грн (т.1, а.с.79). Інших відомостей матеріали справи не містять, здобути інші відомості не уявляється можливим, оскільки первинний банк - позичальник на теперішній час ліквідований, а ПАТ "Дельта Багнк" перебуває в стадії ліквідаціїї.

Отже, виходячи з наведеного вище графіку погашення заборгованості, з ОСОБА_3 , як поручителя, солідарно з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 370 659,31 грн., з яких: 352 421,84 грн. сума заборгованості та 18 237,47 грн. відсотків.

Щодо доводів скаржників про неналежне повідомлення відповідачів судом першої інстанції про розгляд справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України 2004 року ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з`явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року.

За змістом статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Як убачається із матеріалів справи відомості щодо належного повідомлення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розгляд справи 21 жовтня та 04 грудня 2014 року в матеріалах справи відсутні.

Направлені судом відповідачам повідомлення про час та місце судового розгляду повернуті на адресу суду із зазначенням: «за закінченням терміну зберігання».

Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду, і не є доказом належного інформування відповідачів про час і місце розгляду справи.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 02 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» від 08 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідачів знати про час і місце розгляду її справи (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

За таких обставин доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи в суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів в рівних частинах понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Коляди Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 4 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (, МФО 380236, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) заборгованість за кредитом у розмірі 457 255,78 (чотириста п`ятдесят семи тисяч двісті п`ятдесят п`яти) грн. 78 коп., суму заборгованості за відсотками у розмірі 113 254,73 (ста тринадцяти тисяч двохсот п`ятдесяти чотирьох) грн. 73 коп., а всього 570 510,51 (п`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот десять) грн. 51 коп.

Солідарно із ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (, МФО 380236, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) заборгованість за кредитом у розмірі 352 421,84 (трьохсот п`ятдесяти двох тисяч чотириста двадцяти однієї) грн., суму заборгованості за відсотками 18 237,47 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 47 коп., а всього 370 659,31 (триста сімдесят тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (, МФО 380236, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) 4074 (чотири тисячі сімдесят чотири) грн. на відшкодування судових витрат в рівних частинах, тобто, по 2037 (дві тисячі тридцять сім) грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

Д.Р. Гаращенко