Житомирський апеляційний суд
Категорія 18 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12247/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . Після її смерті вона у встановлений законом строк прийняла спадщину.

Позивач вказує, що окрім неї, спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину, є також її брат ОСОБА_2 . Вони в добровільному порядку здійснили поділ спадкового майна, уклавши 27 жовтня 2017 року договір, за умовами якого до неї, зокрема, перейшло право власності на одноповерховий, з мансардним поверхом, нежитловий будинок із зрубу, розташований в АДРЕСА_1 ).

Маючи намір оформити право власності на дане нерухоме майно, вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, постановою від 24 жовтня 2017 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на цей нежитловий будинок.

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також вказує, що зазначений будинок зі зрубу був збудований за життя її матір`ю на земельній ділянці, що перебувала у неї в користуванні на підставі договору оренди землі, укладеного з Житомирською міською радою 12 вересня 2013 року.

В подальшому, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 2 грудня 2015 року було встановлено, що одноповерхова з мансардним поверхом будівля зі зрубу, що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , є нерухомим майном, будівництво якого розпочате у 2011 році та закінчене у 2012 році, будівельна готовність становить 100 %.

Суд у постанові також зазначив, що даний об`єкт нерухомого майна створений в результаті реконструкції та ремонту торгівельного павільйону та належить на праві приватної власності ФОП ОСОБА_5 й використовується нею як дитяче кафе.

Таким чином, позивач зазначає, що судом встановлений факт належності даного нерухомого майна її матері, яка за життя вживала всіх необхідних заходів для оформлення права власності на цю будівлю. Так, 20 липня 2015 року вона подала до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка була зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 24 липня 2015 року. Окрім того, 4 серпня 2015 року нею подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 10 серпня 2015 року.

Проте, в подальшоу наказом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції від 17 грудня 2015 року вищезазначені декларації були скасовані без обґрунтування підстав.

Позивач також зазначає, що, враховуючи зміст постанови господарського суду, а також з огляду на ту обставину, що на момент укладення договору оренди землі на вказаній земельній ділянці вже був розташований об`єкт нерухомості, який збудований її матір`ю, остання за життя мала право набути у власність це нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_6 ОСОБА_4 просила визнати її власником одноповерхового, з мансардним поверхом, нежитлового приміщення із зрубу, площею 149,1 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2019 року, з врахуванням змісту ухвали цього ж суду від 19 вересня 2019 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 власником об`єкта нерухомого майна одноповерхового, з мансардним поверхом, нежитлового будинку із зрубу, площею 149,1 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Житомирська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що ФОП ОСОБА_5 надавався дозвіл на розміщення тимчасової споруди павільйону продовольчих товарів по АДРЕСА_1 . Нею було встановлену малу архітектурну форму, право власності на яку не підлягало державній реєстрації. За життя вона не набула право власності на самочинне збудоване приміщення дитячого кафе, відтак суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

В судовому засіданні представник Житомирської міської ради підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що на даний час договір оренди землі припинив свою дію. Та обставина, що за життя ФОП ОСОБА_5 здійснила реконструкцію торгівельного павільйону, внаслідок чого нею було створено об`єкт нерухомості, не є підставою для визнання за її дочкою права власності на цю будівлю, оскільки вона є об`єктом самочинного будівництва та не входить до спадкової маси.

На думку представника ОСОБА_1 , апеляційна скарга є безпідставною, оскільки спадкодавець за життя набула право власності на самочинно збудоване приміщення, а відсутність реєстрації права власності на дане майно за ОСОБА_5 не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої спадщину прийняли її діти: ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_2

24 жовтня 2017 року між спадкоємцями укладено угоду про поділ спадкового майна, за умовами якої до ОСОБА_1 , поряд з іншим майном, перейшов у власність одноповерховий, з мансардним поверхом, нежилий будинок із зрубу, який розташований в АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи В.В. від 24 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на зазначений нежитловий будинок.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6 ОСОБА_4 надала суду копію договору купівлі-продажу, укладеного 1 вересня 2009 року між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого остання придбала торгівельний павільйон, розташований в АДРЕСА_1 .

Рішенням Житомирської міської ради від 23 червня 2010 року №1260 попередньо погоджено місце розташування малої архітектурної форми- павільйону продовольчих товарів по АДРЕСА_1 , для здійснення ОСОБА_5 підприємницької діяльності.

19 жовтня 2011 року між ФОП ОСОБА_5 та Приватним підприємством будівельно монтажна фірма « Синевір» укладений договір підряду №30/10-12/11, відповідно до якого підприємство зобов`язувалось здійснити будівництво павільйону громадського харчування з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 .

12 вересня 2013 року між Житомирською міською радою та ОСОБА_5 укладений договір оренди земельної ділянки, площею 0,0060 га ( кадастровий номер :11:012:0058), яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та розташована в АДРЕСА_1 .

Умовами договору передбачено, що строк оренди становить п`ять років.

У п. 3 цього договору також зазначено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури: водопостачання, каналізація та електромережа.

Проте, наявний в матеріалах справи висновок будівельно-технічної експертизи від 24 липня 2015 року свідчить про те, що одноповерхова з мансардним поверхом будівля зі зрубу по АДРЕСА_1 , є нерухомим майном. Будівництво даного будинку розпочато в 2011 році та закінчене у 2012 році. Будівельна готовність становить 100%.

Вказані обставини свідчать про те, що за життя ОСОБА_5 здійснила реконструкцію павільйону торгівлі, який мав статус малої архітектурної форми, внаслідок чого з 2012 року на переданій їй в оренду земельні ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - одноповерховий, з мансардним поверхом, нежитловий будинок, який використовується як дитяче кафе.

В судовому засіданні також встановлено, що 21 липня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме: будівництва кафе по АДРЕСА_1 .

10 серпня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській також зареєстровано декларацію про готовність зазначеного об`єкта до експлуатації.

Замовником у вказаних деклараціях вказано ФОП ОСОБА_5 , категорію складності об`єкта визначено ІІІ.

Матеріали справи також свідчать, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 2 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову прокурора до Житомирської міської ради та ФОП ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради від 11 липня 2013 року в частині надання в оренду ФОП ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,0060 га, по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. При цьому, суд виходив з того, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, який належить ФОП ОСОБА_5 та право власності на який підлягає державній реєстрації у відповідності до вимог ч.3 ст.331 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 2 грудня 2015 року встановлений факт належності вказаного нерухомого майна на праві власності ОСОБА_5 , відтак зазначене нежитлове приміщення входить до складу спадщини й позивач набула право власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Разом з тим, поза увагою суду залишились наступні обставини.

Так, за змістом п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

На час розгляду апеляційним господарським судом справи за позовом прокурора були чинними декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Отже, зазначене нерухоме майно не вважалось самочинним, оскільки було прийняте в експлуатацію з дати реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Проте, наказом заступника начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 17 грудня 2015 року реєстрацію зазначених декларацій скасовано.

Частиною 8 статті 39 Закону України « Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена й у п.12 зазначеного вище Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Таким чином, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації свідчить про те, що нежитлове приміщення кафе є самочинним будівництвом та відсутні правові підстави стверджувати про набуття ОСОБА_5 права власності на це нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, посилання у рішенні на ту обставину, що факт належності цього майна встановлений постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 2 грудня 2015 року, є безпідставним.

Окрім того, за змістом ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво ( частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Враховуючи ту обставину, що спадкодавець за життя не набула у встановленому законом порядку права власності на самочинно збудований нежитловий будинок по АДРЕСА_1 , позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 грудня 2019 року.