Справа № 495/6619/19
№ провадження 2/495/2387/2019
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
18 грудня 2019 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Іванченко А.С.,
Справа № 495/6619/19,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
ВСТАНОВИВ:
25 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу у розмірі 40 000, 00 грн та 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 2570,96 грн, інфляційні нарахування на суму заборгованості у розмірі 8690,40 грн, судовий збір у розмірі 768, 40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 40 000 грн. з умовою їх повернення до 01.06.2017 року.
Договір було укладено в письмовій формі у вигляді розписки. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав.
Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак відповідного реагування від відповідача так і не дочекався. Вказане змусило його звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи. за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Вивчивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно 03.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі був укладений договір позики у вигляді боргової розписки.
Так, згідно наведеної вище боргової розписки вбачається, що ОСОБА_1 дав в борг ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 40 000 грн. Строком повернення позики сторони обумовили - 01.06.2017 року.
Позивач вказує, що у обумовлений договором позики термін ОСОБА_2 суму позики не повернув.
Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути їй грошові кошти, проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором позики.
Станом на час звернення з позовом до суду, борг відповідачем повернуто не було.
Відносини, що склалися між сторонами, суд відносить до правовідносин з приводу позики та вважає за необхідне керуватися главою 71 параграф 1 «Позика» ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У справі № 6-63 цс13 , № 6-50 цс 16 та в інших справах Верховний Суд України зробив правовий висновок у відповідності до якого: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 40 000,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 01 червня 2017 року, що підтверджується борговою розпискою написаною як позивачем про надання коштів, так і відповідачем про їх отримання (л.с. 9).
В тексті розписки чітко зазначено, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 , тобто факт передачі коштів відбувся, а отже і договір є укладеним.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Оцінюючи зміст розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана вище розписка, яка є предметом позову, містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання коштів,суму позики, термін позики та термін її повернення, тому зазначена розписка являється - договором позики.
За таких обставин, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача отриманих останнім за борговою розпискою грошових коштів у розмірі 40 000 грн.
Також, судом встановлено, що у зазначений в розписці (договір позики) термін, відповідач позичені кошти позивачу не повернув, отже не виконав умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки у договорі позики від 03.05.2017 року сторони не обумовлювали розмір процентів за користування чужими коштами, позивач у своєму позові заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми станом на 23.07.2019 року.
Таким чином, суд у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог вважає за необхідне стягнути 3% річних до моменту пред`явленої вимоги.
Таким чином 3 % річних від суми боргу за договором позики від 03.05.2017 року слід розраховувати з наступного дня після закінчення строку повернення всієї позики, а саме з 02.06.2017 року та до 23.07.2019 року.
3 % річних розраховується за формулою:
Відсотки = Сума боргу*Процентна Ставка/100%/365*кількість днів прострочення.
Стосовно стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції, суд приходить до наступного висновку.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Сума інфляції розраховується за наступною формулою:
(Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період
(Інфляційні нарахування) = (Сума боргу) * (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу)
З огляду на вищевикладене, суд вважає правильними підрахунки позивача відповідно до ч.2 ст 625 ЦПК України 3% річних та індексу інфляції.
Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат суду не представлено.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням фактичних обставин справи та у сенсі правого розуміння вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Виходячи із вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним згідно квитанції № ПН1301 від 24.07.019 року судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 524, 533, 536, 625, 638, 1046, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої заборгованості, що складає 2570,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування на суму заборгованості, що складає 8690,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст складений 27 грудня 2019 року.

Суддя: