ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/922/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Прушинська О.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2019 року у складі судді Єпішина Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Херсонський морський торговельний порт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з травня 2016 року, працював на посаді юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт».

Наказом 473-к від 17 вересня 2018 року його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідачем не дотримано процедури, визначеної положеннями ст.49-2 КЗпПУ, не запропоновано всіх вакантних посад, наявних у штатному розкладі ДП «Херсонський морський торговельний порт» на момент його звільнення, позивач просив суд поновити його на роботі та стягнути з ДП «Херсонський морський торговельний порт» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2019 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Херсонський морський торговельний порт» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи у Державному підприємстві «Херсонський морський торговельний порт» з 18.09.2018 року.

Стягнуто з ДП «Херсонський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2018 року по 01.03.2019 року в сумі 36832 грн. 20 коп.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Херсонський морський торговельний порт», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам закону відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання вимог закону при звільнені позивача, що є обов`язком роботодавця відповідно до положень ст.81 ЦПК України та вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06 листопада 1992р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» № 146-к від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 тимчасово на період непрацездатності (вагітність та пологи) з 17 травня 2016 року прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи (а.с.7).

Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 15 червня 2018 року № 389 у зв`язку із змінами в організації праці та виробництва зі штатного розпису з 17.09.2018 року виключено посаду провідного юрисконсульта (а.с.58).

Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 18 червня 2018 року № 295-к, працівників юридичного відділу та сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи, в тому числі позивача, попереджено про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням посад з 17 вересня 2018 року, про що свідчить підпис ОСОБА_3 , датований 27.06.2018 року (а.с.59).

Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» №546 від 16.08.2018 року створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на вивільнення (а.с.62) і відповідно до наказу № 546 від 16.08.2018 року комісію в строк до 03.09.2018 року зобов`язано провести роботу з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлене обмеження на звільнення, на підставі порівняльної таблиці (Додаток №1 до наказу), характеристик та поданих працівниками документів.

30.08.2018 року на засіданні комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_3 визнано таким, що підлягає звільненню 18.09.2018 року згідно із наказом від 15.06.2018 року № 389, про що складено протокол №3 та повідомлено позивача (а.с.64-66).

10.09.2018 року на адресу голови профспілкового комітету в.о. директора ДП "Херсонський морський торговельний порт" ОСОБА_4 спрямовано подання за № 04-50/134 про погодження звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.68) і рішенням профкому від 11.09.2018 року надана згода на звільнення позивача (а.с.69).

Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 14 вересня 2018 року № 473-к ОСОБА_3 звільнено з посади юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи з 17 вересня 2018 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату) (а.с.8).

Приймаючи до уваги, що у період з 15.06.2018 року по 17.09.2018 року у ДП «Херсонський морський торговельний порт» були наявні вакантні посади на які були прийняті нові працівники, а саме фахівець з безпеки служби безпеки ДП «Херсонський морський торговельний порт» та уповноважений з антикорупційної діяльності, однак, незважаючи на те, що позивач за освітнім рівнем та досвідом роботи у системі правоохоронних органів мав право на них претендувати у порядку визначеному законом, відповідач не включив їх до переліку вакансій, наявних станом на 27.06.2018 року, 04.09.2018 року, 14.09.2018 року та 17.09.2018 року та не запропонував позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення роботодавцем процедури звільнення, визначеної ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що посада фахівця з безпеки служби безпеки не пропонувалась позивачу у зв`язку з тим, що інший працівник був запрошений на роботу по переведенню, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються наявними у справі доказами з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ані у відзиві на позов (т.1 а.с.37-50, 191-195), ані в апеляційній скарзі (т.2 а.с.56-62) не містилося посилань на вищезазначені обставини, вперше про це заявлено апелянтом у письмовому пояснені суду апеляційної інстанції від 15.07.2019 №7813 (т.2 а.с.112) з порушенням вимог процесуального законодавства щодо порядку та строків надання доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

При цьому, згідно долученого до матеріалів справи наказу №418-к від 17.08.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_5 на посаду фахівця з безпеки служби безпеки ДП «Херсонський морський торговельний порт» серед умов прийняття його на роботу відсутня вказівка про переведення працівника з іншого місця роботи (т.1 а.с.215).

З огляду на наведене, а також зважаючи на те, що за змістом ст.ст.24, 47 КЗпП України саме накази про прийняття на роботу та звільнення є належними доказами укладення трудового договору та підстав його припинення, як і записи у трудовій книжці, приймаючи до уваги, що ДП «Херсонський морський торговельний порт» не надав витягу з трудової книжки ОСОБА_5 та копію наказу про його звільнення з попередньої роботи, колегія суддів вважає неналежними доказами в обґрунтування вищенаведених обставин лист відповідача директору ПП «Айрон Фалкон» від 04.06.2018 року щодо звільнення ОСОБА_5 порядком переводу відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України для подальшої роботи фахівцем з безпеки служби безпеки ДП «Херсонський морський торговельний порт» (т.2 а.с.114) та заяву ОСОБА_5 від 04.06.2018 року про прийняття на роботу по переведенню (т.2 а.с.115).

При цьому суд звертає увагу також на ту обставину, що у заяві ОСОБА_5 від 04.06.2018 року та резолюціях на ній не міститься відомостей щодо обумовлення між працівником та роботодавцем іншої дати прийняття на роботу у ДП «Херсонський морський торговельний порт», аніж наступний робочий день після дати звільнення з попереднього місця роботи в порядку переведення, як і доказів погодження між роботодавцями дати звільнення з роботи та прийняття на роботу у зв`язку із переведенням працівника, у той час як наказ про прийняття на роботу у ДП «Херсонський морський торговельний порт» видано лише 17.08.2018 року, тобто після спливу понад 2-х місяців з дня звільнення з попередньої роботи.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості позивачу за станом здоров`я обіймати посади фахівця з безпеки служби безпеки ДП «Херсонський морський торговельний порт» та уповноваженого з антикорупційної діяльності з посиланням на запис у військовому квитку від 29.06.2017 року щодо визнання його обмежено придатним до військової служби у мирний час та придатним у військовий час за ст.39в, 46б, 61б Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Так, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» від 21.05.2007 № 246 та ст. 17 Закону України «Про охорону праці» обов`язкові попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди проводяться для працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, та щорічно для осіб віком до 21 року.

Отже, з огляду на відсутність фактичних даних, підтверджених висновками медико-соціальної експертної комісії, щодо незадовільного стану здоров`я позивача, яке б перешкоджало йому виконувати трудові обов`язки або наявності стійкого порушення функцій організму чи визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, посилання на записи у військовому квитку, які стосуються виключно несення військової служби та виконання військового обов`язку, - є юридично неспроможними та відхиляються судом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення роботодавцем процедури звільнення, визначеної ч.3 ст. 49-2 КЗпП України та наявність підстав для поновлення працівника на роботі, оскільки системний аналіз положень ч.1 ст.235 КЗпП України та ст.43 Конституції України дають підстави для висновку про те, що працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ч.2 ст.235 КЗпП України, за якими при поновленні на роботі суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Зважаючи на наведене та приймаючи до уваги, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не підтверджені законом та доказами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених ст.376 ЦПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 9 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська