ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/72/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 310020000 Тептюк Є.П Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Тептюк Є.П., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2015 року до 08 грудня 2018 року, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області.

У період перебування у шлюбі, у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Також вказує, що вона являється особою, яка має ІІ групу інвалідності, пожиттєво. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дружини та дитини не надає.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як колишньої дружини, в розмірі 1 853 грн. з подальшою індексацією, щомісячно, протягом трьох років з дня розірвання шлюбу, тобто з 07 листопада 2018 року по 07 листопада 2021 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - відмовлено повністю.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає його необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, а по справі постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні рішення суду не звернув увагу на те, що позивач являється інвалідом ІІ групи пожиттєво та отримує соціальну допомогу , яка є мізерною, а відповідач працездатного віку, не має, інших дітей і утриманців і має змогу надавати матеріальну допомогу колишній дружині.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2015 року по 07 листопада 2018 року, який було розірвано заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області.

В період перебування у шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 серпня 2016 року, Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 від 23 лютого 2016 року та довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12ААА № 188652 вбачається, що ОСОБА_1 являється особою, якій встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, інвалідність з дитинства.

Відповідно довідки виданої Виконкомом Червонослобідської сільської ради № 4325 від 16 липня 2018 року, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Тобто, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 1111/175/1382/15-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, визначених ст. 76-78 ЦПК України, які б підтвердили, що вона є такою, що потребує матеріальної допомоги та що розмір її пенсії та будь-якого іншого доходу не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Оскільки позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме довідки про доходи, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Також не варте уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач являється непрацездатною особою і утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 червня 2019 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: