ПОСТАНОВА
Іменем України

28 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/649/19

провадження № 22-ц/4809/1710/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Терещенко Д. В.) від 11 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дитини.

Свою вимогу позивач обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2017 року з нього на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградського суду від 09 листопада 2017 змінено мінімальний розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, на підставі рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання їхнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 та аліменти на утримання самої ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до 23 листопада 2019 року.

З того часу змінився його матеріальний стан у зв`язку зі звільненням з військової служби в ЗСУ за контрактом і пов`язаною з цим втратою одного з джерел доходу, а також погіршився стан його здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач дійсно має певні зміни у стані здоров`я, проте ці зміни не позбавляють його можливості працювати та надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі, визначеному рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2019 року. Суд також врахував, що виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років закінчено, тобто обсяг грошових зобов`язань боржника зменшився. Доказів зміни майнового стану, який би давав підстави для зменшення розміру аліментів, позивач не надав.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій від імені ОСОБА_1 його представником - адвокатом Волошиною І. В. апеляційній скарзі порушується питання про скасування рішення місцевого суду та постановлення нового рішення про задовольняння пред`явлених позовних вимог.

В обґрунтування свого клопотання позивач послався на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам, неправильно встановив обставини справи та дійшов хибних висновків щодо суті спору. Зокрема, суд не врахував, що дохід позивача значно зменшився, оскільки він втратив основне джерело доходу службу в ЗСУ. У КЗ БРР «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» він працює неповний робочий день та отримує лише Ѕ частину посадового окладу. У квітні 2019 року його реальний місячний дохід зменшився майже у 14 разів у порівнянні з попередніми періодами і складав лише 2270,44 грн. Крім того, позивач вказує, що суд правильно встановив, що стан його здоров`я погіршився, але чомусь не врахував її при прийнятті рішення.

Узагальнені доводи і заперечень відзиву на апеляційну скаргу

11 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що апеляційна скарга позивача не містить ґрунтовних доводів про незаконність або необґрунтованість рішення суду, яке оскаржується. ОСОБА_1 сплачує аліменти на дитину у сумі 2000 грн щомісячно, що перевищує його офіційний дохід. На її думку, це вказує на реальну спроможність позивача і надалі виконувати аліментне зобов`язання у визначеному судом розмірі. Вона вважає, що позивач неправомірно намагається перекласти основну частину обов`язку утримувати дитину на неї.

Позивач надіслав суду відповідь на відзив у якому вказав, що він сплачує відповідачці аліменти у розмірі 1600 грн, а не 2000 грн, як вона стверджує. За різними судовими рішеннями на нього покладено значний тягар аліментних зобов`язань, який, з урахуванням його теперішнього майнового стану, є непосильним.

Відповідачка надіслала додаткові письмові пояснення в яких, аналізуючи зміст доводів позивача, робить висновок, що він приховує свої додаткові доходи, з яких аліменти не стягуються.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2017 визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кропивницький (Кіровоград). Стягнуто із ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 12 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 всіх видів доходу (заробітку) до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Олександрівського районною суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Верховної Ірини Григорівни аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2017 року до 23 листопада 2034 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 квітня 2017 року до 23 листопада 2019 року.

Рішенням Олександрівського районною суду Кіровоградської області від 09 листопада 2017 року змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на її утримання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Верховної І. Г. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 на її утримання аліменти у розмірі 1/12 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім того, цим рішенням суду змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №77 від 01 квітня 2019 року лейтенанта ОСОБА_1 , командира автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого у запас Збройних Сил України наказом начальника Озброєння Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 лютого 2019 року №12, вважати таким, що 31 березня 2019 року справу та посаду здав і вибув. З 01 квітня 2019 року виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 з 11 березня 2014 року працює в КЗ Бериславської районної ради «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» на посаді інструктора з трудової адаптації відділення соціально-побутової адаптації.

З січня по грудень 2017 року ОСОБА_1 , як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), отримав дохід 141466,23 грн. З січня по грудень 2017 року він, як інструктор з трудової адаптації в КЗ БРР «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)», отримав дохід 10091,12 грн. З січня по грудень 2018 року та з січня по березень 2019 року він, як інструктор з трудової адаптації в КЗ БРР «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)», отримав дохід 14247,93 грн.

ОСОБА_1 має захворювання у зв`язку з якими потребує ЛФК, обмежити піднімання вантажу більше 10 кг, плавання та санаторно-курортне лікування.

Станом на 01 квітня 2019 року позивач має заборгованість по виплаті аліментів які стягуються на користь Верховної І. Г.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до норми ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналізуючи наведені норми законодавства та роз`яснення колишнього вищого судового органу держави можна зробити висновок, що при вирішенні питання розміру аліментних зобов`язань батьків суд має враховувати права дитини та фінансові можливості батьків. При цьому найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків.

Крім того, незалежно від фінансового стану батьків законодавець встановив мінімальні гарантії дитини на утриманні від батька або матері, які проживають окремо від дитини, що закріплені у ст. 182 СК України.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища їх платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів, суд має врахувати не лише обставини, які вказують на зміну матеріального, сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміну стану здоров`я когось із них, а й враховувати те, чи вплинули ці обставини на можливість подальшого виконання платником аліментів рішення суду чи домовленості між батьками у раніше визначеному розмірі.

Крім того, суд має оцінити як такі зміни можуть або впливають вплинути на реалізацію дитиною її прав.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення визначеного рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області розміру аліментів, позивач посилався на наявність у нього двох підстав, передбачених ст. 192 СК України, а саме: 1) зміна матеріального стану, що пов`язується позивачем із втратою заробітку у ЗСУ; 2) погіршення стану його здоров`я.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ за контрактом і був звільнений у запас 01 квітня 2019 року на підставі п.п. «й» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким передбачено що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Отже, звільнення позивача з військової служби, яка за його твердженням була основним джерелом доходів, відбулося з власної волі, а не було наслідком існування об`єктивних причин.

При цьому він, які і раніше, залишається працездатним та працюючим.

Крім того, на підставі рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти з усіх видів його заробітку (доходу) у частці, а не в твердій грошовій сумі.

У випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника, втрата або набуття ним джерел доходу пропорційно змінює реальну суму стягуваних аліментів, яка в будь-якому разі не може бути меншою за мінімальну межу, яка визначена законом.

У зв`язку з цим втрата позивачем доходу від проходження служби в складі ЗСУ за наявності іншого заробітку має наслідком пропорційну зміну суми стягуваних з нього аліментів без порушення співвідношення між розміром доходу і розміром зобов`язання. Таке співвідношення залишається незмінним.

Тому, позивач не довів, що ця обставина вплинула на здатність виконання ним рішення суду про стягнення аліментів у розмірі, який визначений у частці від отримуваного ним заробітку (доходу).

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що зобов`язання позивача надавати утримання матері дитини припинилися, у зв`язку з досягненням дитиною трирічного віку, що реально впливає на зміну майнового стану позивача в бік його покращення.

Доводи позивача про те, що виконавець обраховує йому заборгованість по аліментах на підставі положень ч. 2 ст. 195 СК України не заслуговують на увагу з таких причин: по перше, позивач не надав суду відповідних доказів на підтвердження істинності свого твердження, а по-друге, норма ч. 2 ст. 195 СК України застосовується відносно платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу. Натомість суд встановив, що позивач є працюючим.

Щодо доводів позивача про погіршення стану його здоров`я, що підтверджено копіями виписок з медичної документації за 2018 2019 роки (с. 24 27), то вбачається, що він потребує лікувальної фізкультури та зниження фізичного навантаження, санаторно-курортного лікування. Доказів того, що відновлення стану його здоров`я потребує значних фінансових витрат, які б в цілому суттєво вплинули на майновий стан позивача, ним до суду не надано.

Суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судоми першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміну рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С.І . Мурашко