Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1623/19
Провадження № 2/376/981/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він проживає в будинку по АДРЕСА_1 з 2003 року по даний час. Дозвіл на проживання йому та членам його сім`ї надала ОСОБА_3 , оскільки в будинку проживала її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №21 від 08.05.1997 року, і будинок з часу її смерті пустував.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, 04.07.2012 року, актовий запис №1036.

Дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не заперечує проти проживання ОСОБА_1 в даному будинку, та не заперечує, проти переоформлення будинку на ім`я позивача.

Позивач постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 , доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги.

З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивача не пред`являв, на даний час позивач хоче зареєструватися вданому будинку, однак не має можливості, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку.

З огляду на вищевикладене позивач просить суд:

Визнати за ним ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею 83,20 кв. м., житловою площею 34,10 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву та просив провести розгляд справи у його відсутність та без засобів фіксування судового засідання, позов підтримав (а.с.20).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, претензій до ОСОБА_5 не має та просить не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.21).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю проживає в будинку по АДРЕСА_1 з 2003 року по даний час, що підтверджується довідкою № 519, яка видана Великополовецькою сільською радою Сквирського району Київської області 19.04.2017 року (а.с.14).

Дозвіл на проживання йому та членам його сім`ї надала ОСОБА_3 , оскільки в будинку проживала її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №21 від 08.05.1997 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про Смерть Серія НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, 04.07.2012 року, актовий запис №1036 (а.с.10).

Дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не заперечує проти проживання ОСОБА_1 в даному будинку та не заперечує, проти переоформлення будинку на ім`я позивача, що підтверджується її заявою про визнання позову (а.с.21).

Позивач постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 з 2003 року, доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги, що підтверджується заявами свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.15,16), які посвідчені секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 84,83

З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивача не пред`являв, на даний час позивач хоче зареєструватися вданому будинку, однак не має можливості, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку.

Згідно з вимогами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років, а саме з 2003 року продовжує відкрито, безперервно проживати по АДРЕСА_1 , а відповідач по справі не заперечує проти цього факту,суд вважає за необхідне визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України,ст.ст. 2,4, 76,81,200, 206,247,258,259,263-265,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344 ЦК України, п.п. 9,13,14Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , загальною площею 83,20 кв. м., житловою площею 34,10 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко

.