Ухвала

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 490/6593/18

провадження № 61-15772ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Букрєєва Євгена Сергійовича на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Департамент патрульної поліції) - Букрєєва Є. С. на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року.

У касаційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції - Букрєєв Є. С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У серпні 2018 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 33 626,94 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2019 року скасовано, провадження у цивільній справі закрито.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 33 626,94 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100= 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки представник Департаменту патрульної поліції - Букрєєв Є. С., подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Букрєєва Євгена Сергійовича на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування матеріальної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара