ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2305/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Логінової С.М. від 04 листопада 2019 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що у серпні 2018 року купив на стихійному ринку в парку Івана Франка в м. Хмельницькому у ОСОБА_2 шість фарфорових статуеток. Статуетки були придбані ним як вироби радянського часу - статуетки Полонського фарфорового заводу, виготовлені у 1960-70 роках. За шість статуеток він заплатив 3000 грн. як за вироби радянського періоду, що мають історичну цінність. Під час покупки продавець чек на товар йому не надала. Після придбання статуеток та вивчення профільних каталогів виявилося, що це не справжні вироби, а підробка, нещодавно виготовлена, з підробленими клеймами заводу УРСР (Полонського заводу фарфорових виробів у Хмельницькій області). Позивач неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_2 з вимогою забрати назад сфальшовані статуетки, що не мають вартості, і повернути йому сплачені за них кошти в сумі 3000 грн., однак відповідач відмовилася це зробити. Співробітники поліції зафіксували факт, що ОСОБА_2 взяла назад на реалізацію зазначені статуетки, пообіцявши після їх продажу повернути йому гроші. Факт купівлі-продажу додатково підтверджується доказом - відеозаписом на СD, на якому відповідач по суті не заперечує факт продажу нею статуеток, та пропонує йому самому продавати.

Посилаючись на ч. 2 ст. 678 ЦК України, ст.ст. 4, 8, 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 кошти, сплачені за підроблений товар 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов. На його думку, суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 , які вона дала поліції і підтвердила, що «невідомий чоловік приніс їй на реалізацію фарфорові фігури на суму 2500 грн.», не дослідив як доказ відеозапис, зроблений ним у розмові з відповідачкою.

У відзиві ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що вона не продавала порцелянових статуеток ОСОБА_1 , а він їх не повертав.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі товарів мають право на державний захист своїх прав; гарантований рівень споживання; належну якість товарів і торговельного обслуговування; безпеку товарів; необхідну, доступну та достовірну інформацію про кількість, якість і асортимент товарів; відшкодування збитків, завданих товарами неналежної якості, а також шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров`я людей товарами; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання у громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Згідно з ч.ч.1, 7 статті 15 цього Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1196 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону ( 1023-12 ): 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють.

Оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, збігається з його виконанням, на нього відповідно до статей 43, 44 ЦК не поширюються вимоги щодо обов`язкової письмової форми. Тому втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування позову посилався на те, що у серпні 2018 року купив на стихійному ринку в парку І.Франка у м. АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 шість порцелянових статуеток як вироби радянського часу, які мають історичну цінність, за що сплатив останній 3000 грн. Під час покупки продавець чек на товар йому не дала. Як ним з`ясувалося, придбані статуетки є підробкою і не мають цінності.

Згідно з ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно висновку начальника Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 07.11.2018 року за результатами перевірки звернення ОСОБА_1 , відсутні ознаки кримінального правопорушення; у поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні суперечності.

Головним управлінням Держпродспоживслужби у Хмельницькій області від 14.03.2019 року у ході перевірки заяви ОСОБА_1 за фактом придбання порцелянових статуеток у приватного підприємця ОСОБА_2 встановлено, що позивачем не надано розрахунковий документ, що посвідчує факт купівлі, а відповідач не визнає його своїм покупцем.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку допустимості, належності, достовірності кожного представленого позивачем доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, і правильно констатував недоведеність факту продажу відповідачкою порцелянових статуеток позивачу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, зважаючи на таке.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок придбання товару неналежної якості, ОСОБА_1 не надав розрахункового документу про придбання цього товару та не підтвердив факт купівлі порцелянових статуеток у ОСОБА_2 за допомогою свідків.

Згідно з пунктом 13 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Вказуючи про придбання підробки виробів, а не їх оригіналу, позивач не довів, що мав намір придбати саме вироби радянського часу, виготовлені у 1960-70-х роках.

З письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 працівникам поліції вбачається, що вона заперечує факт придбання ОСОБА_1 у неї порцелянових статуеток.

Досліджений апеляційним судом відеозапис, представлений позивачем, також не містить даних про визнання ОСОБА_2 факту продажу позивачу статуеток та надання нею недостовірної інформації про товар.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами придбання у ОСОБА_2 порцелянових статуеток.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 листопада 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко