Дата документу 16.07.2019
Справа № 334/5490/18
Провадження № 2/334/891/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 28.11.2016 між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 148000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 28.05.2017.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики його сторони уклали договір іпотеки №1005 від 28.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін сторони визначили у розмірі 148000,00 грн.

Відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, вимоги позивача про повернення суми боргу залишила без задоволення, у зв`язку з чим позивач відповідно до уточненої позовної заяви (про збільшення позовних вимог) просить для задоволення його вимог щодо сплати заборгованості за договором позики у сумі 148000,00 грн., інфляційних у сумі 30021,41 грн., 3% річних у сумі 8442,08 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В підготовчих судових засіданнях позивач, представник позивача позов підтримали. В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач відзиву на позов не надала, у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому ЦПК України порядку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.11.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 148000,00 грн. які зобов`язалася повернути в строк до 28.05.2017 (пункти 1-2 Договору).

На підтвердження факту отримання ОСОБА_2 у позику грошових коштів у сумі 148000,00 грн. позивачем надано копію її розписки від 28.11.2016.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором позики його сторони уклали договір іпотеки №1005 від 28.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.2 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки за згодою сторін сторони визначили у розмірі 148000,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, вимоги позивача про повернення суми боргу залишила без задоволення. Згідно розрахунку позивача, заборгованість за договором позики станом на 22.04.2019 становить 148000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 30021,41 грн., 3% річних у сумі 8442,08 грн.

Належність ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_1 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Умовами пункту 6.3 Договору іпотеки встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку», свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним і підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

Згідно п. 6.4 Договору іпотеки сторони визначили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями частин 1, 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, всупереч твердженням позивача, в порушення вимог ст. ст. 80, 81 ЦПК України, ним не доведено перед судом обставин, на які він посилався в обґрунтування вимог позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів того, що він звертався до боржника з вимогою про усунення порушень умов договору позики та повернення суми боргу, як це передбачено п.6.2 договору іпотеки, він не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що заборгованість за договором позики наразі існує, оскільки оригінал боргової розписки ОСОБА_2 суду надано не було.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено належними доказами наявність невиконаних зобов`язань боржника, вимоги позову про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за договором позики задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 76, 80-82, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.