ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Вказували, що 27 березня 2014 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк. З підписанням анкети-заяви відповідачка власноручним підписом підтвердила свою згоду про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також те, що підписана анкета-заява разом з Умовами і Правилами, Тарифами банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Зазначали, що 03 листопада 2014 року та 21 листопада 2014 року відповідачем відкрито через «Приват-24» та систему «Liqрау» карткові рахунки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . За даними рахунками у період з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року відповідачем проведено ряд грошових переказів в національній валюті на карткові рахунки іноземного банку. Внаслідок помилки у роботі процесингованого центру, щодо встановлення курсу продажу гривні відносно іноземної валюти відбулося заниження курсу купівлі іноземної валюти, в зв`язку з чим, через курсову різницю по операціям, виник несанкціонований овердрафт на картках відповідачки. Наявність помилки у роботі процесингованого центру виявлено 27 листопада 2014 року. При коригуванні банком проведених відповідачем операцій по правильному курсу валюти 27 листопада 2014 року виявлено наявність заборгованості за картковими рахунками, яка з боку відповідача у відповідності до умов договору погашена, однак до цього часу обліковується за рахунками № НОМЕР_1 в розмірі 110 грн.54 коп., № НОМЕР_2 в розмірі 20 грн.36 коп., яка станом на 21 листопада 2017 року у загальному розмірі складає 130 грн.90 коп.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з відповідача на їх користь 130 грн.90 коп., як безпідставно набуте майно, а також понесені судові витрати у розмірі 1.600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що є всі обставини для нарахування та списання відсотків саме за користування Овердрафтом; судом першої інстанції не спростовуються факти шахрайства та неналежним чином вивчено обставини справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року по справі №201/7986/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів, визнання договору в певній частині недійсним, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами, відсотків і моральної шкоди, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення грошових вкладів, відсотків за користування грошима та 3% річних скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог, в інший частині рішення залишено без змін.

Судом першої інстанції також встановлено, що під час перегляду справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлені наступні обставин по справі та зроблені наступні висновки, зокрема, що 03 листопада 2014 року та 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 відкрито через «Приват24» та систему «Liqрау» чотири карткові рахунки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . За даними рахунками у період з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 проведено ряд грошових переказів в національній валюті на карткові рахунки іноземного банку. Внаслідок технологічного збою в системі, який мав місце під час проведення ОСОБА_1 операцій, курс відображено некоректно, а саме: при встановленому у даний період комерційному курсі для валютно-обмінних операцій по карткам 13.8-17.0 грн., операції фактично проводились за курсом значно заниженим. При перерахуванні банком проведених ОСОБА_1 операцій по правильному курсу валюти встановлено заборгованість за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 у зальному розмірі 21.865 грн.54 коп. 27 березня 2014 року. Відкриваючи рахунки через «Приват-24» та систему «Liqрау», ОСОБА_1 автоматично приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Тобто, ОСОБА_1 добровільно зобов`язалась виконувати Умови та Правила ПАТ КБ «ПриватБанк», а окрім цього, зобов`язалась регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Отже, банк діяв на законних підставах та відповідно до договірних відносин, що існують між ним та ОСОБА_1 здійснюючи перерахунок проведених нею операцій у період з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року по рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 по коректному курсу валюти та списання грошових коштів у відповідності до курсу валюто-обмінних операцій, що був встановлений на дати проведення клієнтом операцій. На 13 листопада 2015 року заборгованість по рахункам позивача була погашена у повному обсязі.

Крім того, колегія суддів погодилася з висновками суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів: 1.1.2.9 (актуального Договору Умов та правил надання банківських послуг на період 01 березня 2014 року-01 травня 2014 року); п.1.1.2.1.11 (актуального Договору на 01 червня 2014 року); п.1.1.2.1.11 (актуального Договору на 01 жовтня 2014 року); п.1.1.2.1.9 (актуального договору на період 01 листопада 2014 року-01 березня 2015 року); п.1.1.2.1.11 актуального договору на період 01 квітня 2015 року-01 червня 2015 року, до якого приєдналася позивачка при укладенні депозитних договорів №SAMDNWFD500, № НОМЕР_5 , внаслідок чого з її рахунку № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 відбулося списання грошових коштів на суму 21.865 грн.54 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком в рахунок погашення заборгованості за картковими рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 у зальному розмірі 21.865 грн. 54 коп. з рахунків ОСОБА_1 №297771; № НОМЕР_7 відбулося списання грошових коштів на суму 21.865 грн.54 коп., та станом на 13 листопада 2015 року заборгованість по картковим рахункам ОСОБА_1 погашена у повному обсязі. Заборгованість по нарахованим за овердрафт відсоткам за рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 становить загальну суму заборгованості в розмірі 130 грн.90 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки. Позивачем при розгляді справи належним чином не доведено, керуючись якими положеннями договору про надання банківських послуг, після погашення заборгованості в повному обсязі, що встановлено рішення суду по справі №201/7986/15-ц, банком проведено списання нарахованих за овердрафтом відсотків, зокрема, за який період було нараховано вищезазначену суму відсотків та на який розмір основної заборгованості, вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог, проте не погоджується з її підставами.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з клієнта безпідставно набутих грошових коштів, банк посилався на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір приєднання, кошти в розмірі 130 грн.90 коп. отримано відповідачем без достатньої правової підстави, тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.1212 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не звернув уваги на те, що оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, є договірними, тому до них не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України, саме з цих підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача.

В силу ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.