Справа №461/5648/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючої судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 6.10.1998 року; ІПН: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в :

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить суд розірвати договір довічного утримання. Свої вимоги мотивує тим, що 03 липня 2018 року між нею та ОСОБА_2 був укладений зазначений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала відповідачеві право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідач в свою чергу зобов`язалася забезпечити ОСОБА_1 безоплатно житлом у відчужуваній квартирі, забезпечувати продуктами харчування, медикаментами, здійснювати догляд та надавати допомогу, грошова оцінка матеріального забезпечення - 2000 грн. щомісячно, що підлягають індексації. Відповідач є дружиною померлого сина позивачки та власником другої частини (1/2) квартири. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 крім здійснення щомісячних виплат у сумі 2000 грн не виконує інших обов`язків, а працівники соціальної служби у зв`язку із укладенням оспорюваного договору з обслуговування ОСОБА_1 зняли. Крім того, відповідач здала у найм одну з кімнат в квартирі, яку квартирант використовує як кравецьку майстерню, що додатково створює незручності.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що відповідач належним чином умови договору не виконує, що є підставою для його розірвання.

Відповідач та її представник під час розгляду справи проти задоволення позову заперечили. У відзиві на позов зазначили, що ОСОБА_2 умови договору довічного утримання виконує належним чином, а саме: надає матеріальну допомогу, забезпечує ОСОБА_1 продуктами, медичними препаратами, оплачує комунальні послуги, послуги покоївок, ремонт побутової техніки. Забезпечила позивача професійним реабілітологом. Конфлікти виникають у зв`язку із проживанням в одній з кімнат квартири квартирантки ОСОБА_3 , яка зголосилася допомагати позивачеві по господарству.

Третя особа, приватний нотаріус Цьолковська І.С. у письмовій заяві просила розгляд справи проводити без її участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 746 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.

Відповідно до частини першої статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 03 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у приватну власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Взамін чого, відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно. Зокрема: забезпечувати ОСОБА_1 житлом на безоплатній основі у відчужуваній квартирі, забезпечувати продуктами харчування, медикаментами, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу. Грошова оцінка зазначених у договорі видів матеріального забезпечення складає 2000 грн щомісячно, що підлягають індексації.

Позивач та відповідач відповідно до досліджених судом документів є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , по 1/2 кожна.

ОСОБА_1 01 жовтня 2018 року МСЕК визнана інвалідом І групи.

За змістом частини першої статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з того, що посилання позивача на обов`язок відповідача, як нового власника, утримувати будинок та оплачувати комунальні послуги є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на інших правовідносинах та за відсутності несприятливих наслідків для позивача, пов`язаних з можливістю проживання у спірному будинку, невиконання або неналежне виконання відповідачем такого обов`язку, утворення заборгованості з оплати послуг електро-, газопостачання само по собі не може бути підставою для розірвання договору довічного утримання (догляду).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 сама хотіла укласти такий договір довічного утримання, наскільки їй відомо, до серпня 2019 року позивач була задоволена виконанням умов договору, не мала нарікань.

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_2 належним чином піклувалася про ОСОБА_1 , виконувала всі умови договору, проте позивач хотіла отримувати більше грошей. Крім того, разом з нею в квартирі став проживати чоловік на ім`я ОСОБА_6 , який і став причиною агресивних претензій ОСОБА_1 до відповідача.

Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_1 добровільно пішла на укладення договору довічного утримання. До серпня 2019 року всім позивач була задоволена, проте останній м часом почався якийсь негатив.

Згідно з надомними відповідачем платіжними документами (а.с.27-49), остання здійснювала придбання продуктів харчування, медичних препаратів, оплачувала комунальні послуги.

Відтак, суд встановив, що обов`язки по догляду та утриманню відчужувача ОСОБА_1 виконувалися в об`ємі, який передбачено умовами договору. При укладенні договору позивачу було достовірно відомо про всі істотні умови договору, що засвідчується її підписом на договорі довічного утримання, тому посилання на невиконання відповідачем дій, які не передбачені умовами договору, зокрема щодо проживання в квартирі сторонньої особи квартиранта, не заслуговують на увагу.

Отже, передання однієї кімнати квартири у найм, не може вважатися порушенням ОСОБА_2 умов договору довічного утримання, що значною мірою позбавляло відчужувача того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Неналежне виконання відповідачем умов щодо утримання та забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування, медикаментами тощо, не доведене в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Такі твердження позивача спростовані зокрема показаннями свідків та наданими документами - квитанціями на підтвердження видатків ОСОБА_2 .

Встановивши, що ОСОБА_1 не довела невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання оспорюваного договору на підставі пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України.

З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі норм Закону України «Про судовий збір», та у зв`язку із висновком суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають та покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2019 року

Суддя І.Р.Волоско