ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 серпня 2019 року

м.Харків

справа № 638/8962/17

провадження № 22-ц/818/2900/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 25 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 18 550,09 грн. за період з 01.02.2010 року по 31.07.2017 року, три відсотки річних у розмірі 554,27 грн., інфляційні витрати у розмірі 3 357 грн. Стягнуто з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 527,90 грн. з кожного. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом безпідставно не застосовано позовну давність до спірних правовідносин, на якій наполягали відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції. ОСОБА_1 вважає, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває строків давності, оскільки позовна давність переривається лише у разі пред`явлення особою позову до боржників. З урахуванням того, що позов подано 14.06.2017 року, наявні підстави для відмови у його задоволенні через пропуск позивачем строку давності. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , послугами КП «Харківські теплові мережі» не користується.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як споживачі послуг, які надає позивач, належним чином не виконували зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання. З урахуванням строків позовної давності, наявні підстави для стягнення заборгованості за надані позивачем послуги за період з 01.02.2010 року по 31.07.2016 року з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37). Відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі з 25.11.2009 року до 25.08.2016 року (а.с.31).

Відповідачі є споживачами послуг Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Натомість позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

За період з 01.05.2009 року по 30.09.2016 року відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг. Їх заборгованість за вказаний період становить 18 741,76 грн. (а.с.7-8).

Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання відповідачі належним чином не виконують, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частина 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги з теплопостачання.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов`язки з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідачі здійснювали оплату вартості наданих послуг не в повному обсязі (а.с.8).

Згідно зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За період з 01.05.2009 року по 30.09.2016 року заборгованість відповідачів з оплати послуг з централізованого теплопостачання становить 18 741,76 грн. (а.с.7-8).

Відповідачі, не заперечуючи проти розміру заборгованості, наполягали на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.29-30).

Відповідно до вимог ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 264 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено, що 14 лютого 2013 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.05.2009 року по 31.12.2012 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 листопада 2015 року скасовано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.05.2009 року по 31.12.2012 року (а.с.11).

Судовий наказ відповідно до вимог ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України. Тобто позовна давність у спірних правовідносинах переривалася.

Крім того перебіг позовної давності у спірних правовідносинах переривався здійсненням відповідачами часткової оплати за надані позивачем послуги у період з березня 2010 року по липень 2014 року. Зокрема, за 2013 рік: 25.04.2013 року було сплачено 536,70 грн. та 48,01 грн., 27.09.2013 року сплачено 100 грн., 28.11.2013 року 249,63 грн. (а.с.8). Вказане свідчить про визнання відповідачами свого боргу, що перериває перебіг позовної давності.

Враховуючи, що відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 року по 31.07.2016 року.

Посилання апелянта на те, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває строків давності, оскільки позовна давність переривається лише у разі пред`явлення особою позову до боржників, - спростовуються вимогами закону.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , послугами КП «Харківські теплові мережі» не користується, - не приймаються колегією суддів, оскільки зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2010 року по 31.07.2016 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких документів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

С.С. Кругова