КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 22-ц/824/9222/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Катющенко В.П.

Унікальний № 755/1303/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О. Пікуль А.А.

При секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» Караченцева Артема Юрійовича, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом визнання недійсним іпотечного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» Караченцева А. Ю., Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом визнання недійсним іпотечного договору.

Просив суд усунути перешкоди у розпорядженні нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним іпотечного договору № 2622/0208/71-012-Z-1 від 15 лютого 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Богданом Леонідовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 485. Розподілити судові витрати між сторонами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2622/0208/71-012, за яким Банк надав позивачу кредит на придбання житла в розмірі - 50 000,00 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року по 08 лютого 2036 рік.

15 лютого 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору, між Банком і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №2622/0208/71-012-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. за реєстровим №485, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку квартиру, яку придбав за кредитні кошти на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. від 15 лютого 2008 року за реєстровим №482.

У зв`язку з укладенням сторонами договору іпотеки, 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом КМНО Дмухом Б. Л. було накладено заборону відчуження на квартиру, зазначену в іпотечному договорі, за реєстровим №486, про що внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач зазначає що перебування квартири в іпотеці Банку та під забороною відчуження створює перешкоди ОСОБА_2 у реалізації ним права на розпорядження нерухомим майном, яке перебуває у його приватній власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , 24 травня 2019 року, подав апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість оскільки винесене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення, просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом не повно з`ясовані та недоведені обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи. Ухвалене судом рішення не призвело до відновлення порушеного права. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує посилаючись на обставини , викладені в заяві про зміну підстав позову. Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що право власності на квартиру виникло з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 15 лютого 2008 року, а не з моменту державної реєстрації права власності на квартиру. Вказаних висновків суд дійшов з посиланням на обставини, які відсутні в заяві про зміну підстав позову. ОСОБА_2 в заяві зазначив, що право власності на квартиру набув на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року, але не мав права на розпорядження квартирою до моменту державної реєстрації за ним права власності. До проведення в БТІ державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_4 , ВАТ «Сведбанк» не мало права укладати в своїх інтересах будь-які правочини щодо вказаної квартири, в т.ч. іпотечний договір, а нотаріус - нотаріально посвідчувати такий договір та приймати рішення про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна. Висновки суду про те, що ОСОБА_4 мав право розпоряджатися з квартирою від 15 лютого 2008 року є необґрунтованими. Суд залишив поза увагою ту обставину, що державна реєстрація договору купівлі-продажу квартири не є достатньою підставою для укладення іпотечного договору та державної реєстрації обтяжень нерухомого майна. Таким чином, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що виникнення у власника нерухомого майна, права на розпорядження цим майном шляхом його передачі в іпотеку банку, пов`язане не з моментом державної реєстрації договору купівлі-продажу, а з моментом державної реєстрації права власності на таке майно за іпотекодавцем.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив ії задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2622/0208/71-012, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року до 08 лютого 2036 року включно та на умовах, передбачених кредитним договором.

Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_5 з метою придбання квартири АДРЕСА_1 .

15 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л.

За домовленістю ціна квартири визначена у 479 750,00 грн.

15 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 2622/0208/71-012-Z-1, за яким на виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2622/0208/71-012 ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 15 лютого 2008 року, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 482 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л., зареєстрований 15 лютого 2008 року.

Згідно реєстраційного посвідчення № НОМЕР_1 від 21 лютого 2008 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дмухом Б.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 лютого 2008 року за реєстровим номером № 482.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким продавець продав (відступив) права вимоги та передав їх покупцю, а покупець купив права вимоги.

Згідно витягу з реєстру позичальників за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги по кредитному договору № 12622/0208/17-012 від 15 лютого 2008 року, укладеного із ОСОБА_2

28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько І.О. було відмовлено у посвідченні договору дарування квартири АДРЕСА_1 , оскільки в Державному реєстрі речових прав на зазначену квартиру накладено заборону на відчуження нерухомого майна та іпотека.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Так згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 15 лютого 2008 року, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №482 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л., зареєстрований 15 лютого 2008 року.

Згідно реєстраційного посвідчення № НОМЕР_1 від 21 лютого 2008 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дмухом Б.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 лютого 2008 року за реєстровим номером № 482.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким продавець продав (відступив) права вимоги та передав їх покупцю, а покупець купив права вимоги.

Згідно витягу з реєстру позичальників за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги по кредитному договору № 12622/0208/17-012 від 15 лютого 2008 року, укладеного із ОСОБА_2

28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько І.О. було відмовлено у посвідченні договору дарування квартири АДРЕСА_1 , оскільки в Державному реєстрі речових прав на зазначену квартиру накладено заборону на відчуження нерухомого майна та іпотека.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що судом не повно з`ясовані та недоведені обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції було повністю досліджено усі обставини по справі.

Колегія суддів не приймає доводів апелянта щодо часу реєстрації права власності на квартиру апелянта, оскільки суд першої інстанції відмови у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

То фактично суд першої інстанції повинен був встановити коли позивач дізнався або міг дізнатись про порушення свого права.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що позивач 15 лютого 2008 року на підставі укладеного між ним та ВАТ «Сведбанк» іпотечного договору № 2622/0208/71-012-Z-1, передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . В той же день на зазначену квартиру була накладена заборона відчуження ( а.с. 29).

Тобто саме з цієї дати почав рахуватись строк позовної давності.

Позов був заявлений 23.01.2018 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

15.11.2018 року представником АТ "Альфа-Банк" була подана заява про застосування строку позовної давності.

Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль