ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/15/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЧЕРТОК ОЛЕКСАНДРА ФЕДОРОВИЧА, стягувач: ОСОБА_2 про зобов`язання повернути виконавчий лист стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, що полягає у невчиненні дій щодо закриття виконавчого провадження.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та представник скаржника ОСОБА_4 не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та зазначили суду, що 06.06.2018 скаржник звернувся до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва з заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі спливом шестимісячного строку з дня відкриття провадження та протягом якого державний виконавець повинен провести виконавчі дії. У зв`язку з тим, що державним виконавцем виконавче провадження не закінчено, скаржник просив суд зобов`язати Дарницький РВ ДВС м. Києва закрити виконавче провадження відносно нього.

Представник органу державної виконавчої служби у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив суду, що постанова про закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 не була винесена, оскільки останній не сплатив заборгованості. Також вказав, що шестимісячний строк на який посилається скаржник, є строком в рамках якого державний виконавець вчиняє виконавчі дії, та не є строком для відповідного виду стягнення, а тому виконавче провадження закриттю не підлягає.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, що 04.10.2016 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 297100,00 грн., що підтверджується постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (а.с. 29-30).

06.06.2018 скаржник подав до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження № 52431455 (а.с. 3).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч. 1 ст. 447 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у таких випадках: у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Посилання представника скаржника на те, що виконавче провадження підлягає закриттю у зв`язку зі спливом шестимісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження протягом якого державний виконавець повинен провести виконавчі дії, суд вважає необгрунтованими у зв`язку з наступним.

Так, суд зазначає, що заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 не є періодичним платежем, а строк на який посилається скаржник є строком протягом якого державний виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів для забезпечення виконання рішення суду та не є строком, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги скарги щодо закриття виконавчого провадження з цієї підстави задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2104 року при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Позиція скаржника про те, що він перебуває на обліку як безробітний і у нього відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення протягом більш як шість місяців не є підставою для звільнення останнього від відповідальності та закриття виконавчого провадження.

Згідно із п. 18 вищевказаної постанови Пленуму № 6 від 07.02.2104 року суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Положення Закону України «Про виконавче провадження» наділяють орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо закриття виконавчого провадження і суд не може підміняти собою орган державної влади.

Враховуючи те, що по теперішній час заборгованість в рамках виконавчого провадження скаржником не сплачена, рішення суду не виконано, а останнім не наведено суду обґрунтованих підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка б призвела до порушення його прав чи свобод, вимоги скарги про зобов`язання Дарницького РВ ДВС м. Києва закрити виконавче провадження, задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 452 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні скарги, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 до державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЧЕРТОК ОЛЕКСАНДРА ФЕДОРОВИЧА, стягувач: ОСОБА_2 про зобов`язання повернути виконавчий лист у виконавчому провадженні ВП №5243155 стягувачу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: