Справа №:6-58/2011
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: Головуючого судді - САВЛУК Т.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку виконання судових рішень, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист 6-58/11, виданий 03 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 лютого 2011 року по справі № 1157/10 за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК до ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із добровільним виконанням рішення на виконання якого видано виконавчий документ.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали поданої до суди заяви разом з додатками, оцінивши наведені заявником доводи та долучені докази на підтвердження заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

08 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 770/42-20-07, за умовами договору Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» надало ОСОБА_1 кредит на загальну суму 40 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12,2% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 квітня 2027 року.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо визнанням поняття права на суд, встановлений законом, не обов`язково має розумітися як суд класичного виду, інтегрований у стандартну судову систему держави (рішення у справі "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства" від 28.06.84 р., рішення справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 08.07.86 р., рішення у справі "Регент проти України" від 03.04.2008 р.).

Отже, третейський суд відповідає поняттю «суду» в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а тому здійснюючи свою діяльність повинен дотримуватися в т. ч. встановлених такою нормою гарантій.

06 вересня 2010 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення по справі № 1157/10 про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 333 659, 90 грн. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом, в сумі 3 736,60 грн.

16 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 6-58/11 постановлено ухвалу про задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду від 06 вересня 2010 року по справі № 1157/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

28 травня 2014 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків виніс рішення по справі № 815/14 про задоволення позовної заяви Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 432 045,42 грн. та третейський збір у сумі 4 720,45 грн.

24 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва в межах розгляду цивільної справи № 755/20788/14 постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 травня 2014 року по справі № 815/14, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 432 045,42 грн. та третейський збір у сумі 4 720,45 грн.

27 липня 2015 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесена (постанова ВП № 48218047) про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 травня 2014 року по справі № 815/14, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 432 045,42 грн. та третейський збір у сумі 4 720,45 грн.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

05 березня 2019 року Головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польним Богданом Михайловичем винесена постанова (ВП № 48218047) про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові державним виконавцем зазначено, що згідно платіжних доручень № 2968 від 21.09.2017, №3931 від 30.10.2017, №4354 від 21.11.2017, №5253 від 26.12.2017, № 529 від 13.02.2018, № 869 від 13.02.2018, № 2701 від 29.05.2018, № 3185 від 22.06.2018, № 4144 від 18.09.2018, № 5026 від 25.10.2018, № 6073 від 29.11.2018, № 774 від 05.02.2019, № 1215 від 20.02.2019, № 1331 від 25.02.2019, № 1501 від 27.02.2019 - борг, виконавчий збір та витрати сплачено у повному обсязі.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Згідно вимог статі 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Закон України «Про виконавче провадження» містить чіткі вказівки стосовно того, що саме є повним або частковим фактичним виконанням рішення - виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

За встановлених судом обставин, суд вважає доведеним той факт, на виконання рішення третейського суду боржником - ОСОБА_1 , погашена заборгованості перед кредитором - ПАТ «Укрсоцбанк», за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 432 045,42 грн., що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом, та свідчить про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку перед кредитором повністю.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

З урахуванням викладеного, оцінивши наявні у справі докази та надавши належну правову оцінку нормам матеріального та процесуального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявником доведено факт відсутності у боржника матеріально-правового обов`язку перед кредитором повністю, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом, яким присуджено до стягнення боржнику заборгованості перед кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту № 770/42-20-07 у розмірі 432 045,42 грн., тому пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа №6-58/11, виданого 03 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 вересня 2010 року по справі №1157/10, призведе до подвійного виконання боржником зобов`язань по кредитному договору, який виконаний зобов`язальною стороною в порядку виконання судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статями 354, 431, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №6-58/11, виданий 03 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 вересня 2010 року по справі № 1157/10 за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованості по договору кредиту №770/42-20-07 в сумі 333 659,90 гривні та третейський збір у сумі 3 736,60 гривні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я