Справа № 749/308/19
Номер провадження 2/749/167/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Шаповал З.О.

з участю секретаря Михалевич М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Новика М.С.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №749/308/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Сновської районної державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Сновської районної державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування позову, позивачка посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 з яким вона з 2001 року по 10.06.2015 рік поживала однією сім`єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. 14.10.2005 року вони придбали будинок в АДРЕСА_1 та зареєстрували право власності за кожним по Ѕ частині. Після придбання будинку проживали разом, вели спільне господарство, виховували доньку позивачки. Позивачка та ОСОБА_5 зареєстрували місце свого проживання у придбаному будинку. Після смерті ОСОБА_5 позивачка продовжує проживати в даному будинку разом з дочкою, вважає себе спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину після померлого, оскільки проживали та були зареєстровані за однією адресою. За оформленням спадщини не зверталась. Єдиний спадкоємець, брат померлого, відмовився від прийняття спадщини. У спадщину вступила двоюрідна тітка померлого ОСОБА_3 Вважає себе спадкоємцем у відповідності до положення ст..1264 ЦК України.

У судовому засіданні позивачка та його представник, адвокат Новик М.С. підтримали позовні вимоги та пояснили, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала з ОСОБА_5 з 2001 року однією сім`єю, вели спільне господарство спочатку в с.Єліне Сновського району, потім виїхали на роботу в район Крайньої Півночі, заробили гроші і в м.Сновську в 2005 році купили будинок по АДРЕСА_1 у спільну часткову власність та зареєстрували за кожним по Ѕ частині. Проживали однією сім`єю, спільних дітей не мали. ОСОБА_5 допомогав виховувати дочку від першого шлюбу. Спадкодавець працював майстром у ВПУЛГ, а вона кухарем. Разом вели спільне господарство та у 2012 році побудували ванну кімнату. У 2014 році приватизували земельну ділянку та почали робити прибудову до будинку. ОСОБА_5 користувався автомобілем, який залишився від батьків позивачки, сусіди знали їх як одну сім`ю. Про смерть чоловіка в лікарні позивачці стало відомо ввечері від родичів, оскільки її ніхто не повідомив про нещасний випадок, що з ним стався. Похоронами чоловіка не займалася, бо відповідачка ОСОБА_3 взяла ініціативу у свої руки. Після смерті ОСОБА_5 вона не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Поділ будинку на квартири відбувся з розрахунку на те коли виросте її дочка вона буде проживати в одній з квартир, а вони з ОСОБА_5 в іншій. Позивачці відомо, що у ОСОБА_5 мались кредити, але вона їх не погашала, бо не мала такої матеріальної можливості.

Відповідачка та представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно позивачка та ОСОБА_5 спільно почали проживати в с.Єліне Сновського району. В 2005 році придбали будинок в АДРЕСА_1 у спільну часткову власність по Ѕ частині за кожним та проживали разом до 2012 року. Потім сумісне проживання та ведення господарства було припинено. Оскільки будинок був у спільній частковій власності обох, а іншого житла позивачка та ОСОБА_5 не мали, то вони жили як сусіди поки спадкодавець не завершить прибудову до своєї частини будинку.

При цьому між собою вони поділили будинок. ОСОБА_5 звертався до БТІ для закріплення такого поділу та встиг прописатися в квартиру 2 по АДРЕСА_1 . На цей момент ОСОБА_5 познайомився через інтернет з жінкою з м.Корюківки з ОСОБА_6 До самої смерті ОСОБА_5 підтримував з нею стосунки, вів спільне господарство, разом відпочивали і лише коли не мав змоги потрапити до Корюківки, залишався дома в Сновську по АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_5 він був зареєстрований за адресою в АДРЕСА_7 , тобто у своїй частині будинку яка залишилась йому після закріпленого поділу з ОСОБА_1 Це підтверджується копією паспорта померлого ОСОБА_5 Проживання та ведення спільного господарства позивача з ОСОБА_5 спростовується ще й тими обставинами, що після отриманої травми ОСОБА_5 було госпіталізовано до лікарні. Вже в приймальному відділенні лікарні ОСОБА_7 В . П. вказав контактну особу саме ОСОБА_3 , а не позивачку. ОСОБА_3 матеріально забезпечувала лікування потерпілого та весь час до смерті ОСОБА_5 знаходилась біля нього в лікарні. Позивачка не приходила в лікарню до ОСОБА_5 Після смерті племінника відповідачка організувала його похорони та несла всі витрати по похованню племінника. З останнього місця роботи Сновського вищого професійного училища лісового господарства ОСОБА_3 було виплачено матеріальну допомогу на поховання. Під час похоронної процесії біля труни покійного постійно були: відповідачка ОСОБА_3 та жінка з якою він мешкав у Корюківці ОСОБА_6 . Позивачка була присутня, як сусідка. З померлим не прощалася. Вже після смерті ОСОБА_5 позивачка продовжила процедуру оформлення розподілу і замовила відповідні документи, про що свідчить Журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ та приміщень житлового (садибного) будинку станом на 07.07.2015 рік, з якого вбачається, що в будинку є дві квартири. В подальшому відповідачка закрила частину кредитних боргів ОСОБА_5 , а це складало 29 тис.грн та поставила пам`ятник племіннику. Звертають увагу суду, що позивачем не надано жодного доказу того, що позивачка та покійний ОСОБА_5 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду, оскільки знала про порушене право ще 10.06.2015 року, просять застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Третя особа - державний нотаріус Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надала заяву в якій заперечує проти позову та просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Суд, вислухавши сторін, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 12.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції у Чернігівській області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, на майно померлого яке складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом є двоюрідна тітка спадкодавця ОСОБА_3 , яка 05.10.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивачка ОСОБА_1 не зверталася з заявою про прийняття спадщини. Дані обставини підтверджені спадковою справою Державної нотаріальної контори № 108/2015 від 10.06.2015 року.

На день смерті спадкодавця позивачка ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебували, що підтверджується довідкою та записом акту про одруження №2 від 06.07.1996 року виданого відділом Сновського ДРАЦСу. Відповідно до довідки Сновської міської ради від 13.02.2019 року ОСОБА_5 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 07.02.2006 року і знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка як на підставу встановлення факту проживання її та ОСОБА_5 без шлюбу з 2001 року до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 посилається на те, що 14.10.2005 року вона зі спадкодавцем придбали вказаний будинок у спільну часткову власність, були зареєстровані за однією адресою на день смерті спадкодавця, проживали в одному будинку та вели спільне господарство, виконували прибудову до будинку, проводили разом час відпочинку, ОСОБА_5 опікувався її дитиною від першого шлюбу. Просить взяти до уваги фотокартки приватного життя ОСОБА_1 . зі спадкодавцем на протязі 2002-2013 років та покази свідків. Але в обгрунтування своїх вимог не надала жодного доказу який би містив інформацію щодо предмета доказування. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (Постанова ВС від 21.03.2019 року справа №461/4689/15-ц).

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що є сусідами позивачки. Подробиць життя їм невідомо, але вони жили дружно, у них склалось враження, що вони проживають, як одна сім`я. Разом відпочивали, зустрічали свята. Кожен день вранці ОСОБА_5 виходив з подвір`я будинку на роботу. ОСОБА_5 виконував прибудову до будинку і казав, що потрібно розширятись, бо росте дочка. Спільних дітей у них не було. ОСОБА_5 виховував дочку від першого шлюбу позивачки. Свідкам невідомо про іншу жінку ОСОБА_5 Свідки не знають хто опікувався в лікарні за ОСОБА_5 займався організацією похорон та встановленням пам`ятника. Тільки на похоронах свідкам стало відомо, що у померлого є тітка ОСОБА_3 , яка і оформила спадщину на себе.

Позивач ОСОБА_1 , опитана судом в якості свідка дала покази аналогічні показам, як стороні позивача.

Відповідачка та представник відповідачки ОСОБА_4 надали свої докази, які суд вважає, що вони обґрунтовано спростовують доводи позивача про спільне проживання, ведення спільного господарства, оскільки вони відповідно до вимог ст..77 ЦПК України містять інформацію щодо предмета доказування, виходячи зі слідуючого.

Так, з довідки ВПУЛГ вбачається про виплату матеріальної допомоги на поховання ОСОБА_5 , що виділялась тітці ОСОБА_3 в сумі 2200 грн (а.с.36), Довідкою Сновської міської ради від 22.06.2015 про те, що ОСОБА_3 за свої кошти поховала ОСОБА_5 Довідкою ПП ОСОБА_12 про те, що на замовлення ОСОБА_3 встановлено пам`ятник на могилу племінника ОСОБА_5 , який похований на сільському кладовищі в с.Єліне Сновського району (а.с.40). Довідкою ПП ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_3 замовляла ритуальні послуги з поховання племінника ОСОБА_5 (а.с.40). Посмертний епікриз хворого ОСОБА_5 від 10.06.2015 року з якого вбачається, що біля хворого постійно знаходилась тітка ОСОБА_3 (а.с.42). Журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень житлового будинку від 07.07.2015 року відповідно до якого вбачається, що в будинку в АДРЕСА_1 є дві квартири (а.с.43-43-49). Довідкою Київської регіональної дирекції «Раайффайзен Банк Аваль» про те, що ОСОБА_5 мав картковий кредитний рахунок і станом на 10.06.2015 року заборгованість за кредитом складала 3289,30 грн.. Станом на 27 травня 2019 року заборгованість відсутня (а.с.119). Суд вважає, що стороною відповідача надано достатньо доказів у розумінні ст..77 ЦПК України, оскільки вони достатньо містять інформації щодо предмета доказування, тому суд приймає до уваги фотокартки сумісного проведення відпочинку ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , протягом 2015 року та вважає, що це є доказом того, що станом на 10.06.2015 року позивач і спадкодавець ОСОБА_5 разом не проживали вже з 08.03.2015 року (а.с. 50-54).

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що через соціальні мережі "Однокласники" познайомилася з ОСОБА_5 Вона мешкає у м.Корюківці, а він мешкав у м.Щорсі. Вона розлучена та має дітей. Сподобались один одному, почали проживати разом у неї в м.Корюківці. Останні півроку вони з ОСОБА_5 проживали, як одна сім"я. Він їздив з Корюківки в Сновськ на роботу. Спадкодавець розповідав, що вони з ОСОБА_1 давно вже припинили сімейні стосунки. Умовно розділили будинок і мешкали, як співвласники. Він поспішав будуватись, оскільки у них були плани переїхати та проживати у його частині будинку. ОСОБА_5 познайомив свідка зі своїми колегами з ВПУЛГ та неодноразово їздили на екскурсії разом з колективом училища. Від відповідачки ОСОБА_3 в обід 10.06.2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 отримав траву внутрішніх органів та помер. Вона була присутня на похоронах. Організацією похорон займалася ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_15 ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_5 працював майстром ВПУЛГ. В колективі було відомо, що спочатку він проживав з ОСОБА_1 Інколи ділився сімейними негараздами які у них виникали з позивачкою. Розповідав, що у них поділено будинок та він виконував прибудову до свого будинку. У 2013 року ОСОБА_5 познайомився з жінкою на ім`я « ОСОБА_6 », яка проживала в м.Корюківці. Він фактично проживав у неї у Корюківці і тільки коли не встигав на автобус, залишався ночувати в м.Сновську у своєму будинку. При організації культурних заходів, таких як екскурсії, він завжди був з ОСОБА_6 . Похоронами ОСОБА_5 займалася тітка ОСОБА_19 , їй же було надано матеріальну допомогу з місця роботи ОСОБА_5 , вона ж замовила пам`ятник.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що особисто не була знайома з племінником позивачки ОСОБА_5 та позивачкою. На прохання ОСОБА_3 вона ходила з нею до позивачки і пропонували викупити частину будинку, що належала померлому.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 домовились про розподіл будинку і розпочали процедуру (а.с.43). Вже після смерті спадкодавця позивачка продовжила процедуру оформлення розподілу і замовила відповідні документи. Спадкодавець ОСОБА_5 зареєструвався у кв. №2 по АДРЕСА_1 , а позивачка продовжила розподіл домоволодіння виділивши свою частку у майні та зареєструвалася у кв. №1 . Дані обставини визнаються сторонами і підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи Чернігівського БТІ №989 (а.с.12). Похованням, встановлення пам"ятника, погашення кредитних боргів займалася ОСОБА_3 Про смерть ОСОБА_5 позивачка довідалась ввечері і не від близьких ОСОБА_5 , а від кума. Вказані обставини свідчить, що між позивачем і ОСОБА_5 не було ознак притаманних членам сім"ї. Надані суду фотографії спільного відпочинку, спільного святкування свят, позивачки та спадкодавця не підтверджують спільне проживання або ведення спільного господарства позивача у спірному домоволодінні. Тим паче, що останні датовані 2013 роком, як раз той період відповідачі не оспорюють спільне проживання та ведення господарства позивачки і спадкодавця. З наданих суду фотографій стороною відповідача вбачається, що починаючи з березня 2015 року спадкодавець перебував у стосунках з ОСОБА_6 . Суд критично оцінює, показання свідків з боку позивача в частині наданих ними свідчень про постійне проживання ОСОБА_1 з померлим спадкодавцем, оскільки ці твердження базуються на бажанні свідків допомогти позивачу. Суд звертає увагу, що показання лише свідків при відсутності інших належних та достовірних доказів не можуть бути підставою для встановлення факту постійного проживання позивачки ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим на час відкриття спадщини. Вказані висновки повністю узгоджуються з висновками у рішенні Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №521/17175/15-ц.

Подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, тобто проживання однією сім`єю за адресою в АДРЕСА_1 понад п`яти років, до відкриття спадщини. Фотографії спільного відпочинку, спільного святкування свят, позивачки та спадкодавця не підтверджують спільне проживання або ведення спільного господарства позивача у названому домоволодінні.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст..74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності, як жінці і чоловікові. Оскільки позовні вимоги про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є похідними від факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю у задоволенні названих вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст..89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В зв`язку з чим, відповідно до положень ст..1264 ЦК України позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується представником відповідача та третьої особи, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду із даним позовом, то суд зазначає, що відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог за недоведеністю, тому підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено у письмовому запереченні представника відповідача та третьої особи, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Сновської районної державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 23.08.2019 року.

Суддя З.О.Шаповал