ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1350/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/2146/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №683/1350/15-ц за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року (суддя Цимбалюк О.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що надали ОСОБА_1 товар (парфуми) на суму 49200 грн під реалізацію. Кошти за товар відповідачка не повернула, виник борг, який відповідно до власноручно написаної розписки від 22 червня 2012 року вона зобов`язувалась повернути до 31 грудня 2012 року, але не повернула.

Тому, позивачі просили стягнути з ОСОБА_1 49200 грн основного боргу та за невиконання грошового зобов`язання 3501 грн 96 коп - 3% річних і 35464 грн 80 коп - інфляційні втрати, а всього 88166 грн 76 коп.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 49200 грн основного боргу, 3501 грн 96 коп - 3% річних і 35464 грн 80 коп - інфляційних втрат, а всього 88166 грн 76 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги, що їй був наданий під реалізацію конкретний товар (парфуми), визначений родовими ознаками і був укладений договір поставки, а не позики. Спір виник між фізичними особами-підприємцями і справа не підвідомча загальному суду. Крім того, вважає, що позивачі вправі вимагати повернення товару, сплати неустойки, а не стягнення суми його вартості з врахуванням інфляційних втрат.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надали ОСОБА_1 товар (парфуми) на суму 49200 грн під реалізацію. Ні товар, ні кошти за нього відповідачка не повернула.

Відповідно до власноручно написаної розписки від 22 червня 2012 року ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути борг до 31 грудня 2012 року (а.с.8). Проте, взяті на себе зобов`язання не виконала.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність боргової розписки у позивачів підтверджує наявність боргу ОСОБА_1 перед ними.

Такий висновок, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 грудня 2018 року в справі №544/174/17.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідачки про укладення між сторонами договору поставки та підвідомчість спору господарському суду, оскільки нею не надано доказів укладення договору між фізичними особами-підприємцями. Із змісту розписки від 22 червня 2012 року вбачається, що зобов`язання виникло між фізичиними особами.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність позикового зобов`язання не ґрунтуються на законі.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини за договором купівлі-продажу припинилися внаслідок заміни його позиковим зобов`язанням, на підтвердження чого позивачі надали розписку від 22 червня 2012 року, у якій відповідачка вказує, що брала у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 товар під реалізацію, гроші за який не повернула. Борг у сумі 49200 грн зобов`язується повернути до 31 грудня 2012 року.

Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК україни враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 вересня 2018 року в справі №483/1953/16-ц.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай