Справа № 278/2112/19 Провадження №2-з/278/33/19
У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2019 року суддя Житомирського районного суду Житомирської області в Зубчук І.В. розглянувши в м.Житомирі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до Житомирського районного суду Житомирської області заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обґрунтування заяви зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу мати дитини постійно перешкоджає у спілкуванні з дитиною, а саме навмисно забирає дитину з садочка та не пускає до будинку де він проживає, постійно обриває зв`язок з дитиною, перешкоджає та штучно створює обставини, внаслідок яких позивач не може спілкуватися і бачитись з сином, що негативно впливає на інтереси дитини та унеможливлює належне здійснення заявником прав на участь у вихованні дитини та спілкування з дитиною. З урахуванням зазначеного, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , вчиняти певні дії, а саме: чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , 2015 року народження, в порядку визначеному розпорядженням Житомирської районної адміністрації від 11.12.2018 року №689 «Про участь ОСОБА_1 у вихованні сина» до часу ухвалення рішення судом за позовом ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме: змінювати місце проживання сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, який проживає АДРЕСА_1 до часу ухвалення рішення суду за позовом ОСОБА_1 .

Частиною 4 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, слід дійти наступного висновку.

Частинами 1, 2 ст.149 ЦПК України встановлено, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: …2)забороною вчиняти певні дії; 3)встановленням обов`язку вчинити певні дії;… 10)іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини 2 цієї статті, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч.6 ст.153 ЦПК України).

Згідно з підпунктом 2 пункту 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року №952 (далі - Порядок), територіальний орган Мін`юсту звертається до суду на підставі клопотання заявника з метою визначення тимчасового порядку спілкування заявника з дитиною до вирішення питання про повернення.

Статтею 7 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року передбачено, що центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції.

Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб:

a) виявити місцезнаходження дитини, що була незаконно переміщена або утримується;

b) запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів;

i) обмінюватися інформацією про хід реалізації цієї Конвенції й у міру можливості усувати будь-які перешкоди до її застосування.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею.

Як встановлено матеріалами заяви дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на даний час з матір`ю ОСОБА_2 на території України у зазначеному заявником місці ( АДРЕСА_1 ).

Заявник в заяві зазначає про те, що з жовтня 2018 року майже не має будь-якого спілкування з сином, що в свою чергу та з урахуванням віку дитини може негативно вплинути на подальше забезпечення участі батька у житті малолітнього сина.

Із заяви заявника вбачається, що, на його думку, його колишня дружина не має права втручатися, брати участь, впливати або перешкоджати своєю присутністю або через своїх родичів його візитам, згідно з розпорядженням, які позивач повинен мати з його сином.

Статтею 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вирішуючи дану заяву суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 вчиняти певні дії щодо перешкод заявнику у спілкуванні з малолітнім сином є обґрунтована та підлягає задоволенню.

При відсутності у матеріалах справи документів (доказів), які свідчать про зміну ОСОБА_2 місця проживання разом з сином яке суперечить інтересам дитини, суд вважає заяву про забезпечення позову шляхом заборонити ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме: змінювати місце проживання сина до остаточного вирішення справи не обґрунтованою. Тому, у задоволенні даної вимоги суд вважає за необхідне відмовити.

Разом із тим, заборона відповідачу, як одному з батьків, змінювати без згоди позивача місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2015 року народження, з адреси: АДРЕСА_1 , до закінчення розгляду справи є неприпустимим, та суперечить статті ст.141 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З урахування викладеного приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову по цивільній справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . мешканці АДРЕСА_1 , вчиняти певні дії, а саме: чинити перешкоди ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) у спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку визначеному розпорядженням Житомирської районної адміністрації від 11 грудня 2018 року №689 «Про участь ОСОБА_1 у вихованні сина» до часу ухвалення рішення судом за позовом ОСОБА_1 .

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали суду направити сторонам для ознайомлення та для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду складена та підписана 22 серпня 2019 року.

Суддя: І.В.Зубчук