Справа № 219/1171/19
Провадження № 2/219/1175/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Соледарської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, яку в подальшому 26 лютого 2019 року та 12 серпня 2019 року уточнила, до Соледарської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 09 жовтня 1998 року по день смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона проживала однією сімєю з травня 1976 року по день його смерті. Вона познайомилася з ОСОБА_4 у 1963 році, вони разом працювали на руднику ДПО «Артемсіль». У 1965 році у них народився спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Потім їх життєві шляхи розійшлися. 20 вересня 1968 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 . Цей шлюб був нетривалим і через рік були припинені шлюбно-сімейні відносини між нею та ОСОБА_5 Він виїхав до себе додому, тобто до Черкаської області, де проживав до своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Шлюб вони не розривали. У травні 1976 року вони знову зійшлися з ОСОБА_4 та з тих пір стали проживати однією сім`єю по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їх сім`я з 1978 року проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку у лютому 1995 року вона та ОСОБА_4 приватизували згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 20 лютого 1995 року № НОМЕР_7, виданим Представництвом фонду держмайна України в м. Артемівську. Шлюб в органах РАЦС вони не реєстрували, оскільки не вважали важливим штамп про реєстрацію шлюбу у їх паспортах. У них була звичайна родина зі спільним веденням домогосподарства, спільним бюджетом. Вони разом виховували їхнього спільного сина ОСОБА_3 . Вони сприймали один одного як дружина та чоловік. Їхні родичі та знайомі вважали їх подружжям. Перед смертю ОСОБА_4 тяжко захворів на онкологічну хворобу. Вона весь час була поряд з ним, допомагала йому, піклувалася про нього. Після смерті вона поховала його. Після смерті чоловіка спадкоємцем є їхній син - ОСОБА_3 Але у зв`язку із бойовими діями на Донбасі їх син, який зараз проживає на тимчасово окупованій території Донецької області - м. Шахтарську, не має можливості та бажання приїхати до м. Соледара, щоб подати заяву про прийняття спадщини та просить її прийняти спадщину від його батька. Вона звернулася до державної нотаріальної контори у м. Соледар, де нотаріусом Степановим В.В. була відкрита спадкова справа у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 Однак, оскільки їхні фактичні шлюбно-сімейні відносини з її чоловіком ОСОБА_4 не були юридично оформлені, тобто шлюб не було зареєстровано в органах РАЦС, їй необхідно для прийняття спадщини встановити у судовому порядку факт проживання однією сімєю з ОСОБА_4 не менше 5 років до відкриття спадщини. У зв`язку із наведеним, позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

07 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. 22 липня 2019 року за № 22944 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та просила їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Соледарської міської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. 11 квітня 2019 року за № 10962 надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Соледарської міської ради та зазначив, що заперечень проти позову не має.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 06 травня 2019 року за № 13267 від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. До вказаної заяви додав копію свого паспорту серії НОМЕР_1 , в якому зазначено, що він зареєстрований у АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона добре знає сім`ю позивача ОСОБА_2 . Раніше вона була її сусідкою та няньчила її сина ОСОБА_3 . Вона знає позивачку з 1969 року, її дівоче прізвище - ОСОБА_2 . У неї був чоловік ОСОБА_4 . У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_4 кудись поїхав від неї. Потім у ОСОБА_2 був інший нетривалий шлюб. Через деякий час до неї повернувся ОСОБА_4 і вони почали проживати разом з ним у матері ОСОБА_4 як одна сім`я. Свідок допомагала позивачу виховувати її сина ОСОБА_3 і є кумою позивача. Вона не пам`ятає, де вона жила зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , оскільки на той час їй було десь років десять. У свекрухи вони жили не довго. Потім вони проживали разом з сином та ОСОБА_4 у м. Соледар у кварирі, яку вона отримала у 1978 році.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що знає позивача ОСОБА_2 з 1975 року. Вони разом працювали в ДП «Артемсіль» та отримали квартири у м. Соледарі в одному будинку. Вона отримала квартиру від « Артемсолі » і переїхала туди з сином ОСОБА_3 . Через деякий час з ними став проживати ОСОБА_4 . Раніше вона жила у свекрухи. З чоловіком ОСОБА_4 вона у шлюбі не перебувала, коли розійшлася з чоловіком ОСОБА_5 . Колишнього чоловіка ОСОБА_2 вона не знала. Знає, що ОСОБА_5 помер , коли ОСОБА_2 вже проживала з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі. ОСОБА_2 не хотіла офіційно реєструвати шлюб з ОСОБА_4 , однак, вони проживали як чоловік та жінка, сплачували разом за комунальні послуги. Він працював на шахтострої, давав їй гроші, а вона - на Руднику-2, потім - на Руднику-4. Сина ОСОБА_3 вони виховували разом.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Задоволення позовної заяви для позивача має юридичне значення, оскільки остання має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 23 липня 1997 року, позивач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у д. Фошне Красногорського району Брянської області та з 20 червня 1978 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . У паспорті є відмітка, що з 20 вересня 1968 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 (а.с. 5-6).

Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 04 грудня 2001 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20 червня 1978 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7-7а).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_4 від 12 липня 1973 року (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 20 вересня 1968 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб 20 вересня 1968 року. Після реєстрації одруження дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_2 » (а.с. 82).

06 травня 1978 року виконавчим комітетом Карло-Лібкнехтовської ради депутатів трудящих було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_4 , сім`я якої складається з трьох осіб: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_4 (чоловік) та ОСОБА_3 (син) (а.с. 83).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1995 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 20 лютого 1995 року № НОМЕР_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно з довідкою Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 19 лютого 2002 року № 409, житель с. Вергуни ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації смертей Вергунівської сільської ради зроблено запис від 09 жовтня 1998 року № 48 (а.с. 82).

Як видно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 13 вересня 2018 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Соледар Бахмутського району Донецької області (а.с. 8).

Згідно з довідкою Соледарської міської ради від 14 грудня 2018 року за № 12904/16-12, ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_3 з 20 червня 1978 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за вказаною адресою з 20 червня 1978 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Актом про фактичне мешкання в кв. АДРЕСА_5 , затвердженим в.о. директора СК ВРЖП «Ремонтник» ОСОБА_10 30 листопада 2018 року та 19 серпня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_4 та його цивільна дружина ОСОБА_2 фактично спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3 , з 1976 року по день смерті ОСОБА_4 - 12 вересня 2018 року, вели спільне господарство, користувалися комунальними послугами та сплачували їх (а.с. 13, 89).

ОСОБА_2 здійснила поховання ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору-замовлення щодо організації та проведення поховання ОСОБА_4 від 13 вересня 2018 року та копією товарного чеку на ім`я ОСОБА_2 щодо надання ритуальних послуг від 13 вересня 2018 року (а.с. 15-16).

03 грудня 2018 року Соледарською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 123/2018 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Листом від 22 грудня 2018 року за № 20383/02 на запит адвоката Олицької Л.М. Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що ОСОБА_2 дійсно отримала разове доручення на виплату допомоги на поховання померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

У судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_4 є спадкоємець - його син ОСОБА_3 , який позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю визнав у повному обсязі (а.с. 58).

Серед іншого, судом досліджено фотографії, на яких зображені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

Згідно з вимогами ч. 4 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_11 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Як видно з позову, факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_4 . Крім того, встановлення даного факту може мати юридичне значення щодо майна, набутого під час спільного життя.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Таким чином, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й однин з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, насамперед як спосіб захисту прав, свобод та інтересів позивача, оскільки наявними доказами підтверджено, що

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 09 жовтня 1998 року по день смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 78, 81, 258, 259, 265, 268, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Соледарської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 09 жовтня 1998 року по день смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19 серпня 2019 року.

Суддя Н.М. Медінцева