233 № 233/5184/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участі секретаря Аллік Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи в певний час та родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в певний час, та про встановлення факту родинних відносин із померлим. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області, помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Йому були видані медична довідка про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв`язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті Костянтинівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області заявнику було відмовлено, тому підтвердити смерть свого батька у встановленому законом порядку він позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, просив встановити факт смерті особи в певний час. Крім того зазначив, що під час видачі паспортів громадян України його прізвище та прізвище батька були записані по різному - заявник « ОСОБА_2 », а батько « ОСОБА_2 ». Тому просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Горлівка, Донецької області, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце смерті - Україна, Донецька область, місто Горлівка. Також просив встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Горлівка, Донецької області, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області, є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Горлівка, Донецької області.

У судове засідання заявник не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Костянтинівського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Горлівка, Донецької області, згідно паспорту громадянина України зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради № від 26.06.2018 року перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, фактична адреса: АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.06.1980 року, виконаному на російській мові, батьком заявника « ОСОБА_1 » є « ОСОБА_2 » (а.с.6).

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Горлівка, Донецької області та був зареєстрований разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області, у зв`язку з чим видано медичну довідку про причину смерті № 67 від 29.07.2019 року. Причиною смерті ОСОБА_2 зазначені «Хронічна ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз із гіпертонією». Також заявником одержано свідоцтво про смерть батька від 29.07.2019 року НОМЕР_2, видане Калінінським відділом ЗАГС м. Горлівка (а.с.7-11).

При цьому, перелічені документи про смерть ОСОБА_2 видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, тобто є недійсними та не створюють юридичних наслідків.

Також судом оглянути надані заявником на підтвердження заявлених вимог договір-заявка на організацію та проведення поховання №396 від 30.07.2019 року про поховання ОСОБА_2 з актом приймання-передачі наданих послуг (а.с.12-13).

Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № 16.18-62-2295 від 07 серпня 2019 року заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством (а.с.14).

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що мав місце ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Горлівка, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву.

Крім того, відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Горлівка, Донецької області. Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.06.1980 року, виконаному на російській мові, батьком заявника « ОСОБА_1 » є « ОСОБА_2 » (а.с.6). Тобто прізвища заявника та його батька при написанні російською мовою пишуться однаково « ОСОБА_2 », у той же час під час написання цього прізвища українською мовою сталася технічна помилка, внаслідок чого прізвища сина та батька були записані по-різному. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин між заявником та ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Встановлення цього факту необхідно заявнику для вступу у права спадкування. Іншого способу захисту права заявника, окрім судового, немає.

На підставі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та керуючись ст. ст. 3, 8, 214, 215, 223, 234, 256, ч. 5 ст. 257-1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи в певний час та родинних відносин задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Горлівка, Донецької області та який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області, Україна.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Горлівка, Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка, Донецької області, є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Горлівка, Донецької області.

У відповідності до ч. 5 ст. 257-1 ЦПК України рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя