Справа № 185/6541/18
Провадження № 2/185/3090/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

В С Т А Н О В И В :

07 серпня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 11527,18 дол. США (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять сім доларів 18 центів США), що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2018 року складає 302819,02 грн. та судові витрати по справі

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № DNQ0A800000093 від 15 липня 2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 14082,86 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі16,92 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 12 липня 2013 року. Однак зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 26 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором склала 11527,18 дол. США (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять сім доларів 18 центів США), що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2018 року складає 302819,02 грн., в т. ч.: 11527,18 дол. США - заборгованість за тілом кредиту.

06 грудня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/6541/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволені, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DNQ0A800000093 від 15 липня 2008 року у сумі 11527,18 дол. США (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять сім доларів 18 центів США), що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2018 року складає 302819,02 грн, в т. ч.: 11527,18 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судовий збір у розмірі 4542,29 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні 29 копійок).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасоване, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до змісту якої просить суд розглянути справу за його відсутності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року по цивільній справі № 185/4333/16-ц з нього на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNQ0A800000093 від 15.07.2008 року у розмірі 1 307,01 доларів США, що становить 33 158,84 грн., а також витрати по судовому збору в сумі 331,58 грн., та рішення суду виконане у повному обсязі.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

За вимогами ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № DNQ0A800000093 згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 14082,86 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі16,92 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 12 липня 2013 року.

Згідно розрахунку позивача, станом на 26 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором склала 11527,18 дол. США (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять сім доларів 18 центів США), що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2018 року складає 302819,02 грн., в т. ч.: 11527,18 дол. США - заборгованість за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року по цивільній справі № 185/4333/16-ц з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNQ0A800000093 від 15.07.2008 року у розмірі 1 307,01 доларів США, що становить 33 158,84 грн., а також витрати по судовому збору в сумі 331,58 грн.

На виконання рішення суду від 12 січня 2017 року по цивільній справі № 185/4333/16-ц Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Павлоградського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 47383992, яке було закінчено 19.12.2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується копією постанови старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Василенко І.В. про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Згідно Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 суд прийшов до висновку, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У судовому засіданні встановлено, що позивач використав своє право та звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в порядку ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

Таким чином, ухвалення судом судового рішення по справі щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором, надає право кредитору на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем не заявлено позовних вимог, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припинилося виконанням, проведеним належним чином, а саме 19.12.2017 року, що підтверджується копією постанови старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Василенко І.В. про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017 року.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), де Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко