Справа № 559/335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом в якому вказано, що відповідно до укладеного договору № ROD0СС9ЕR1656 від 18.04.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16400, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобов`язання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 21.12.2017 становить 57771, 37 грн. та складається з наступного: 54544, 16 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) у розмірі 2727,21 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1762, 00 грн.

Представник позивача, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23.04.2015 з неї вже стягнута вся заборгованість за даним кредитним договором в сумі 7998, 12 грн. 18.01.2016 виконавче провадження у цій справі було закрито в зв`язку з повним погашенням боргу. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим.

Представник відповідача адвокат Лопухович А.О., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ROD0СС9ЕR1656 від 18.04.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16400, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8).

Позивач визначив розмір заборгованості по даному кредитному договору, яка станом на 21.12.2017 становить 57771, 37 грн. та складається з наступного: 54544, 16 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) у розмірі 2727,21 грн.

Відповідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.04.2015, яке змінено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2015, у цивільній справі № 559/3720/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № ROD0СС9ЕR1656 від 18.04.2011, з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 7998,12 грн. (а.с. 93-97).

Окрім того, згідно витягу з виконавчого провадження 49517547 від 21.03.2019, виконавче провадження закінчено в зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 98).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору (п.1.1.2.6) у разі невиконання зобов`язань по договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати виконання боргових зобов`язань по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплаті винагороди банку.

Позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.04.2015, яке змінено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2015, у цивільній справі № 559/3720/14-ц. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 сформулювала, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.»

З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст. 526, 599 ЦК України він мав право нараховувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу позивача на той факт, що кредитна заборгованість, яка була присуджена до стягнення рішенням суду від 23.04.2015, на момент подачі позову до суду була повністю погашена відповідачем, що підтверджується витягом з виконавчого провадження 49517547 від 21.03.2019.

Верховний Суд також зазначив, що «в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». «… оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю».

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають обов`язково враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

В силу ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином суд дійшов висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувшись у 2014 році до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була присуджена рішенням суду від 23.04.2015, що змінено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2015, до стягнення та в подальшому стягнута в повному обсязі, реалізував своє право на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу за кредитним договором № ROD0СС9ЕR1656 від 18.04.2011, тому у задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.

Позивачка та її представник просять стягнути з АТ КБ "Приватбанк" понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно наданих позивачкою розрахунку, акту виконаних робіт та квитанції, витрати на правничу допомогу склали 3000 грн. (а.с. 99-103).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. І нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Виходячи з наведеного, з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,13,76-81,133,141,263,265,354 ЦПК України, ст.ст. 526,530,536,549,550,598,610,611,626,1049,1050,1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (, рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: