Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1219/18
Провадження № 2/382/41/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Парфененко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, в якому зазначено, що 31 травня 2018 року близько 16 години 40 хвилин на 126 км автошляху Київ-Харків сталась ДТП за участю автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, під керуванням її чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .. Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року у справі № 382/919/18 в наслідок зазначеного ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Винним у ДТП визнано водія автомобіля MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 у зв`язку чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Власником транспортного засобу МАN 14.224 державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 . В наслідок вказаного ДТП автомобіль FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 28.05.2008 року, отримав значні механічні пошкодження. Для того, щоб визначити вартість матеріального збитку позивачем було залучено незалежного суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , який є сертифікованим оцінювачем. Матеріальний збиток було розраховано на підставі звіту про оцінку майна, а саме розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORD Focus 1.6 С307 д.н.з. НОМЕР_1 заподіяного внаслідок його пошкодження станом на 31.05.2018 року № 2-10 від 10.07.2018 року - вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 271 398,10 грн.. Коефіцієнт фізичного зносу складників - 0,646. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників 117 580,68 грн. Ринкова вартість КТЗ на момент ДТП 196 760,13 грн. Розмір матеріального збитку на 31 травня 2018 року склав 117 580,68 грн.. Вартість проведення оцінки пошкодженого автомобілю, складеного суб`єктом оціночної діяльності на підставі договору № 2-10 від 10.07.2018 року. склав 900 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.07.2018 року. На момент вчинення ДТП автомобіль MAN 14.224 державний номерний знак НОМЕР_4 був застрахований до обов"язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором № АК-8529095 від 21.03.2018 року. В зв`язку з вищевказаною ДТП страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала дану ДТП страховим випадком і сплатила мені, як власнику автомобіля FORD Focus 1.6 С307 д.н.з. НОМЕР_1 страхове відшкодування в розмірі: 50 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, що підтверджується банківською довідкою від 11.07.2018 року. Матеріальні збитки в сумі 67 580,68 грн. (117 580,68 грн. - 50 000 грн. = 67580,68 грн.) залишилися до цього часу не відшкодовані, як гроші які потрібні для відновлення автомобіля до стану який існував до ДТП. При спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювана, а також обирати, до кого цю вимогу пред`являти - до заподіювана чи до страховика". Оскільки отримана позивачкою страхова виплата у розмірі 50 000,00 грн. не є достатньою для повного відшкодування завданої шкоди - відновлення моїх прав, які існували до ДТП, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тобто власник транспортного засобу, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, сума для відновлення первісного стану автомобілю FORD Focus 1.6 С307 д.н.з. НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП, яке мало місце 31.05.2018 року, становить 67 580,68 гривень (117 580,68 грн. - 50 000 грн. = 67 580,68 грн.). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі N 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц. Також, крім матеріальних збитків позивачка, через дії водія ОСОБА_3 при скоєні ДТП 31.05.2018 року та за наслідками цієї пригоди зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях хвилюваннях, інших негативних емоціях, які вона переживала у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_3 , а також у зв`язку із пошкодженням свого майна. Оскільки вона працює, веде активний спосіб життя та постійно возить свою хвору онуку ОСОБА_6 до різних лікувальних закладів як м. Києва так і до інших місць - м. Львів, куди необхідно їздити щоп`ятниці, саме тому транспортний засіб для неї є невід`ємною частиною повсякденного життя. Пересування за допомогою таксі та міського транспорту зокрема із хворою дитиною весь цей час займало у позивачки значно більший час та сили, а також суттєві матеріальні витрати - дитину необхідно перемішувати у лежачому стані. Також протягом цього часу позивачка була змушена обмежувати себе та членів своєї родини у багатьох речах. Через все це значно погіршився її нервовий стан та настрій. Відносини на роботі та в сім`ї, а їх відновлення у попередньому стані потребує великих моральних зусиль та матеріальних затрат. І головне, що для відновлення її прав, що негативно впливає на її емоційний стан. У зв`язку із чим, з ОСОБА_3 необхідно стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює у 25 000 гривень. Враховуючи викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 67 580,68 грн., стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 25 000 грн. та всі судові витрати покласти на відповідачів.

Позивачка уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що за результатами ДТП був складений протокол про адміністративне правопорушення БД №403627 та ОСОБА_3 інкримінувалось порушення передбачене п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року у справі № 382/919/18 в наслідок зазначеного ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Винним у ДТП визнано водія автомобіля MAN 14.224 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, власник транспортного засобу MAN 14.224 державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. У подальшому апелянт надав до суду висновок експертного дослідження № 6/10 від 01.10.2018 року, відповідно до якого: «1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно до вимог п. 12.3 Правші дорожнього руху. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.». Постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2018 року постанову Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу вказаного правопорушення. Згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Отже, водій автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 порушив вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, що в повному обсязі доводиться висновком експертного дослідження № 6/10 від 01.10.2018 року. Крім того, водій автомобіля «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 порушив і вимоги п.п. 18.1, 18.4. Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_4 під`їдаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, зменшив швидкість та зупинив легковий автомобіль FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 перед нерегульованим пішохідним переходом на середній смузі на дорозі з трьома смугами для руху в одному напрямку з метою пропуску пішоходів, а після цього виявив на правій крайній смузі небезпеку - автомобіль Пікап , який у порушення п. 27.2 ПДР, рухався заднім ходом, у зв`язку з чим легковий автомобіль FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 продовжував перебувати на місці та через декілька секунд в задню ліву сторону автомобіля FORD Focus з д.н.з. НОМЕР_1 вдарив автомобіль MAN 14.224 номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Відповідно п. 18.4 Правил дорожнього руху України: Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В наслідок вказаного ДТП автомобіль FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 28.05.2008 р., отримав значні механічні пошкодження. Для того, що б визначити вартість матеріального збитку позивачкою було залучено незалежного суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , який є сертифікованим оцінювачем. Матеріальний збиток було розраховано на підставі звіту про оцінку майна, а саме розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 заподіяного внаслідок його пошкодження станом на 31.05.2018 року № 2-10 від 10.07.2018 року - вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 271 398,10 грн.. Коефіцієнт фізичного зносу складників - 0,646. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників 117 580,68 грн.. Ринкова вартість КТЗ на момент ДТП 196760,13 грн.. Розмір матеріального збитку на 31 травня 2018 року склав 117 580,68 грн.. Вартість проведення оцінки пошкодженого автомобілю, складеного суб`єктом оціночної діяльності на підставі договору № 2-10 від 10.07.2018 року склав 900 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.07.2018 року. На момент вчинення ДТП автомобіль MAN 14.224 державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований до обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором № АК-8529095 від 21.03.2018р.. В зв`язку з вищевказаною ДТП страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала дану ДТП страховим випадком і сплатила позивачу, як власнику автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 страхове відшкодування в розмірі: 50 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на мій рахунок, що підтверджується банківською довідкою від 11.07.2018 року. Матеріальні збитки в сумі 67 580,68 грн. (117 580,68 грн. - 50 000 грн. = 67 580,68 грн.) залишилися до цього часу не відшкодовані мені, як гроші які потрібні для відновлення автомобіля до стану який існував до ДТП.

Згідно із ст. 1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки отримана позивачкою страхова виплата у розмірі 50 000,00 грн. не є достатньою для повного відшкодування завданої шкоди - відновлення її прав, які існували до ДТП, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тобто власник транспортного засобу, зобов`язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, сума для відновлення первісного стану автомобілю FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке мало місце 31.05.2018 року становить 67 580,68 грн. (117 580,68 грн. - 50 000 грн. = 67 580,68 грн.). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц. Також, крім матеріальних збитків позивачка через дії водія ОСОБА_3 при скоєні ДТП 31.05.2018 року та за наслідками цієї пригоди зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях хвилюваннях, інших негативних емоціях, які вона переживала у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_3 , а також у зв`язку із пошкодженням свого майна. Оскільки вона працює, веде активний спосіб життя та постійно возить свою хвору онуку ОСОБА_6 до різних лікувальних закладів як м. Києва так і до інших місць - м. Львів, куди необхідно їздити щоп`ятниці, саме тому транспортний засіб для неї є невід`ємною частиною повсякденного життя. Пересування за допомогою таксі та міського транспорту зокрема із хворою дитиною весь цей час займало у позивачки значно більший час та сили, а також суттєві матеріальні витрати - дитину необхідно перемішувати у лежачому стані. Також протягом цього часу позивачка була змушена обмежувати себе та членів своєї родини у багатьох речах. Через все це значно погіршився її нервовий стан та настрій. Відносини на роботі та в сім`ї, а їх відновлення у попередньому стані потребує великих моральних зусиль та матеріальних затрат. І головне, що для відновлення її прав, що негативно впливає на її емоційний стан. У зв`язку із чим, з ОСОБА_3 необхідно стягнути моральну шкоду, яку вона оцінюю у 25 000 гривень. Враховуючи викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 67 580,68 грн., стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 25 000 грн. та всі судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що з позовом до страхової компанії не звертався.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав вимоги позиву та зазначив, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду Київської області, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 за ст.124 КпАП України закрито на підставі п.1 ст.247 КпАП України, в зв`язку з відсутність в його діях складу вказаного правопорушення. Сторонами визнано факт отримання страхового відшкодування позивачкою по справі та було підписано відповідні документи, не надходило при цьому будь-яких заперечень, тобто позивач реалізував своє право в межах страхового ліміту. Та з врахуванням того, що винна особа відсутня, з позовом до суду до страхової компанії позивач не звертався, в межах страхового ліміту була виплачена сума відшкодування, та позивачем підписані відповідні документи, що підтверджують той факт, що позивачку влаштовує виплачна сума відшкодування. При цьому, враховуючи практику Верховного суду, та враховуючи, що визначення «матеріалні збитки» та «вартість відновлювального ремонту», маю суттєву різницю, при цьому позивачем не надано відповідних доказів щодо вартості відновлювального ремонту, тому вважає, що відсуній предмет спору.

Відповідач ОСОБА_3 направив до суду відзив в котрому вказав, що як на правову підставу свої позовних вимог позивач посилається на ч.2 ст. 1187 ЦК України відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а також на п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, як вбачається з наведеного законом чітко визначено, що у разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкоду повинна відшкодувати винна особа.

Статтею 82 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначає (визнає) позивач Яготинським районним судом Київської області слухалась справа про адміністративне правопорушення №382/919/18 за наслідками розгляду якої Київським апеляційним судом було закрито провадження у цій справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. яка саме і передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Отже наразі не існує жодного рішення суду, яким його визнано винним у завданні шкоди пов`язаної з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу, а відтак позивач безпідставно вказує в позові про те, що він є винним у вчиненні ДТП. При цьому посилання позивача, як на доказ його вини, на висновок експертного дослідження №6/10 від 01.10.2018 року, який досліджувався судом при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення, є безпідставним, оскільки це суперечить положенням ч.6 ст.82 ЦПК України, якою імперативно визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мати місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Він не визнає себе винним у порушенні п.12.3. ПДР України, про що зазначене у експертному висновку, і цей висновок сам по собі не може бути доказом та не є обов`язковим для суду. В даному випадку навпаки є рішення суду, яким він визнаний не винним, а висновок експертного дослідження не може бути відповідно до ст.77, 78 ЦПК України належним та допустимим доказом у цій справі.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже в даному випадку відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України допустимим доказом моєї вини може бути лише рішення суду, яке набрало законної сили, а встановлення в межах цієї справи моєї винності або невинності у вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення суперечить закону, оскільки вирішення цих питань визначено КУпАП, який містить як норми матеріального так і норми процесуального права.

Окрім того відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окремо слід звернути увагу, що ст.8 ЦК України та ч.9 ст.10 ЦПК України передбачають застосування аналогії права та закону.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального ттавопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, ло набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні іримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального праравопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, зважаючи на зазначене, ще раз наголошую, що будь-які твердження позивача про мою винність у вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення є безпідставними та недоведеними та в межах цієї справи суд має право надати лише оцінку постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, якою я визнанний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП і заподіянням шкоди майну позивача, але позбавлений такої можливості у зв`язку з тим. що такого рішення не існує.

За вказаних обставин посилання позивача, як на правову підставу позову на ч.2 ст.1187 ЦК України та на п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України є безпідставним та застування цих норм матеріального права при вирішенні цієї справи буде неправильним, що є підставою для скасування судового рішення судами апеляційною та касаційної інстанції.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що отримала страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. за договором №АК-8529095 від 21.03.2018 року та вважає, що матеріальні збитки у розрахованому нею розмірі - 117580,68 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 50000 грн. (страхове відшкодування) = 67580,68 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням) підлягають стягненню з власника транспортного засобу, яким я керував на момент ДТП - ОСОБА_2 ..

Звертає увагу, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по цій справі, оскільки ч.2 ст.1187 ЦК України на яку посилається позивач, визначає такого суб`єкта відносин, як «володілець», що не є тотожним поняттю «власник». ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, але це не означає, що на момент ДТП він був його володільцем, про що також роз`яснено у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вбачається при зверненні з позовом позивач безпідставно посилається на правові позиції Верховного суду України, від яких на момент звернення з позовом у цій суд відступив та 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18 зробила висновки про правильне застосування норм права:

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавав шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пунктом 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) розяснено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо- транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК. залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наяв ності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика с підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Як вбачається позивач посилається на ст. 1194 ЦК України відповідно до якої особа, яка жувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (стахового відшкодування) .для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно полісу АК №8529095 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн..

Позивачка вказує, що отримала страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., а відповідно погодилась з його розміром, оскільки як вбачається з позовом до страхової компанії зверталась, що свідчить про те, що твердження позивачки про недостатність страхової виплати є безпідставними та суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи.

Отже, як вбачається з наведеного Верховний суд чітко вказав, що відшкодування шкоди обою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Таким чином розрахунок позивача: 117580,68 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 50000 грн. (страхове відшкодування) = 67580,68 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням) суперечить закону та не може бути взятий до уваги.

Як вбачається, позивач на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України просить стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 25000 грн..

Відповідно до ст. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз.3 п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

З вищенаведеного обґрунтування вбачається, що він не визнає себе винним у спричиненні будь-якої шкоди позивачу та позивач не надав суду жодних доказів, розміру завданої шкоди та доказів, що він є тією особою, яка відповідно до закону повинна відшкодувати таку шкоду. Оцінка позивачем моральної шкоди у розмірі 25000 грн. є лише суб`єктивним уявленням позивача та не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. З боку позивача надано Звіт про оцінку майна 2-10 складений оцінювачем ОСОБА_5 , який не є висновком експерта та вказана особа не була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України. Вказаний звіт був зроблений на замовлення позивача, при цьому слід звернути увагу, що оцінювач двічі проводив огляд транспортного засобу лише у присутності ОСОБА_4 , який не є власником цього транспортного засобу, а будь- які інші особи для огляду навіть не запрошувались, що вказує на те, що цей висновок складений на користь лише позивача та він не визнає наведений у ньому розмір збитку.

Як вбачається з наданих позивачем документів вперше огляд транспортного засобу проводився ОСОБА_5 невідомо коли, оскільки дату в акті огляду не вказано, а додатковий огляд проводився 07.06.2018 року, після чого 10.07.2018 року був укладений з ОСОБА_1 договір 2-10 на проведення оцінки майна та 10.07.2018 року було завершено складення звіту. При цьому страхове відшкодування позивач, згідно наданої нею довідки ПАТ КБ «Приватбанк» отримала 23.06.2018 року згідно страхового акту від 15.06.2018 року.

Отже, у матеріалах страхової справи наявний інший звіт чи висновок експерта яким встановлено розмір матеріального збитку заподіяного транспортному засобу, що належить позивачу, який позивач не оскаржувала, оскільки отримала страхове відшкодування. Дії позивача, які полягають у зверненні до оцінювача після отримання страхового відшкодування, свідчать про намагання позивача у протизаконний спосіб стягнути з нього та ОСОБА_2 кошти, що на його думку є зловживанням процесуальними правами.

На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи належним чином повідомлений. Направив до суду відзив на позовну заяву в котрій вказав, що вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:

31.05.2018року о 16 годині 40 хвилин на авто дорозі Київ-Харків 126 км. сталася ДТП за участі автомобіля МАN р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого пошкоджені обидва транспортні засоби.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року по справі №382/919/18, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у порушенні ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Власником пошкодженого при ДТП автомобіля є позивач ОСОБА_1 . На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , він є власником автомобіля МАН 14.224 р/н НОМЕР_2 .

Позовною заявою від 17 липня 2018 року, позивач ОСОБА_1 , прохає суд стягнути з нього, як відповідача, матеріальну шкоду заподіяну внаслідок вищезазначеної ДТП в розмірі 67 580,68 грн.. Позовні вимоги до нього позивач ОСОБА_1 мотивувала тим, що він є власником автомобіля МАN 14.224 р/н НОМЕР_2 , яким їй при обставинах ДТП заподіяна шкода у вигляді пошкодженого автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 та матеріальний збиток вона розрахувала виходячи вступного:

1)На підставі звіту № 2-10 від 21.05.2018 року, про розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу - автомобіля FORD Focus р/н НОМЕР_1 , встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля - 117 580, 68 грн.

2)Страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у якій на момент ДТП застрахований автомобіль МАН 14.224 р/н НОМЕР_2 , відповідно до обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором АК - 8529095 від 21.03.2018 року, сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн.

3)Різниця між розміром матеріального збитку 117 580, 68 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі 50 000 грн., склала 67 580, 68 грн., що і є матеріальною шкодою.

Він повністю не визнає позовні вимоги виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Із зазначених норм випливає, що відшкодовувати майнову шкоду може лише ОСОБА_3 , який керував автомобілем МАN 14.224 р/н НОМЕР_2 при обставинах ДТП, а відповідно завдав цю шкоду, який також визнаний винним у справі про адміністративне правопорушення № 382/919/18 за ст. 124 КУпАП, а також, на момент ДТП, на законних підставах володів автомобілем МАN 14.224 р/н НОМЕР_2 , відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , де у графі особливі відмітки він зазначений як особа що має право керування цим транспортним засобом.

Відповідно, він не може нести матеріальну відповідальність за пошкоджений при зазначених обставинах ДТП автомобіль FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, зазначає про наявність справи про адміністративне правопорушення № 382/919/18, він, ОСОБА_2 дізнався тільки 30.08.2018 року коли ОСОБА_3 , передав йому ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 29.08.2018 року про відкриття провадження у справі до якої були додані позовна заява від позивача ОСОБА_1 в додатках до якої була також постанова Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року по справі № 382/919/18, якою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. До цього дня ОСОБА_3 про складений на нього протокол та наявність справи про адміністративне правопорушення йому не повідомляв. Ним, як потерпілим (власником пошкодженого при ДТП автомобіля МАN 14.224 р/н НОМЕР_2 ) у справі № 382/919/18, поштовим листом, через Яготинський районний суд Київської області, до апеляційного суду Київської області подана апеляційна скарга на постанову Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року, у якій він просить: поновити строк на подання цієї апеляційної скарги та скасувати постанову Яготинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року по справі № 382/919/18, якою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави розміром 340 гривень та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи викладене, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього, ОСОБА_2 , щодо стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 67 580,68 грн. відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду пояснення, в яких зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.05.2018 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAN 13.224 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - страховим полісом № АК/8529095 від 21.03.2018 року. У разі настання страхового випадку на ПрАТ «УПСК», як страховика за договором - Полісом № АК/8529095, покладається обов`язок зі сплати страхового відшкодування в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV. Тобто, ПрАТ «УПСК» несе відповідальність за шкоду, завдану діяннями водія ОСОБА_3 , не на підставі загальних правил відшкодування шкоди, а в силу договірного зобов`язання по виплаті страхового відшкодування згідно Полісу № АК/8529095. 15.06.2018 року між ОСОБА_8 та ПрАТ «УПСК» укладено протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, який є результатом взаємної домовленості між страховиком та потерпілою, вільного волевиявлення та визначає розмір страхового відшкодування, порядок і строки його виплати. Підписавши цей протокол сторони досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 складає 50 000 грн. 00 коп.. У п. 2 протоколу сторонами обумовлено, що виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Страховик зобов`язується здійснити не пізніше 7 робочих днів з дня підписання цього протоколу, шляхом перерахування коштів на користь потерпілої. При цьому, у п. 3 протоколу сторони дійшли згоди, що після підписання цього протоколу та сплати страхового відшкодування, потерпіла не матиме до страховика та страхувальника будь-яких матеріальних чи моральних претензій з приводу виплати страхового відшкодування за фактом настання страхової події, що сталася 31.05.2018 року. 23.06.2018 року на виконання п. 3 протоколу ПрАТ «УПСК» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 986. Отже, ПрАТ «УПСК» у повному обсязі виконало взяті не себе зобов`язання за полісом № АК/8529095.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Так, з показань ОСОБА_9 , даних в судовому засіданні, вбачається, що він їхав з ОСОБА_10 в одному автомобілі в якості пасажира на передньому сидінні біля шофера. Він бачив з боку білий пікап, який рухався заднім ходом. В лівий бік автомобіля Любас вдарив МАН , який їхав з великою швидкістю, при цьому праве колесо вилетіло. Проте до зіткнення МАН він не бачив. Він ставиться до водія з вини якого сталось ДТП негативно.

З копії паспорта (т. 1 а.с. 10-11) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 12, 95) вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля FORD Focus 1.6 С307, право керувати даним автомобілем має ОСОБА_4 .

З копії постанови Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року по справі № 382/919/18 (т. 1 а.с. 13) вбачається, що 31 травня 2018 року близько 16 години 40 хвилин на 126 км автошляху Київ-Харків сталась ДТП за участю автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок зазначеного ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень; винним у ДТП визнано ОСОБА_3 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР України).

Із копії Звіту про оцінку майна (т. 1 а.с. 14-49) вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , який є сертифікованим оцінювачем, на підставі звіту про оцінку майна, розрахував розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 заподіяного внаслідок пошкодження даного ТЗ станом на 31.05.2018 року № 2-10 від 10.07.2018 року; вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 271 398,10 грн.; коефіцієнт фізичного зносу складників - 0,646; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників 117 580,68 грн.; ринкова вартість КТЗ на момент ДТП 196 760,13 грн.; розмір матеріального збитку станом на 31 травня 2018 року склав 117 580,68 грн..

З копії договору № 2-10 про проведення оцінки майна від 10.07.2019 року (т. 1 а.с. 50) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.07.2018 року (т. 1 а.с. 51) вбачається, що ОСОБА_1 доручила ФОП ОСОБА_12 здійснити роботи з незалежної оцінки майна, а саме збиток від ДТП ТЗ FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 з метою визначення збитків; вартість проведення роботи 900,00 грн..

З копії банківської довідки від 11.07.2018 року (т. 1 а.с. 52) вбачається, що страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі: 50 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на її рахунок.

З копії рахунку на опалту по замовленню, розрах-унку вартості послуг, квитанції (а.с.53-56 т.1) вбачається, що надходження коштів на ім`я ОСОБА_1 , та залиок після здійснення операції складає 49786, 68 грн., а рахунок на оплату по замовленню складає 128814, 55 грн.

З копії довідки № 6155 від 12.12.2016 року (т. 1 а.с. 57) та копії листа народного депутата України № 2087055 від 04.04.2018 року (т. 1 а.с. 58) вбачається, що ОСОБА_13 має діагноз: Пухлина головного мозку супраселярної локалізації та потребує оперативного лікування за кордоном.

З копії договору про надання юридичної допомоги (т. 1 а.с. 58а), акта про прийняття-передачі наданих послуг від 17.07.2018 року (т. 1 а.с. 59), копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 17.07.2018 року (т. 1 а.с. 60) вбачається, що ОСОБА_1 уклада договір з адвокатом Матішинець В.В. щодо надання юридичної допомоги у справі про відшкодування шкоди, завданої ДТП; сума гонорару за підготовку та складання позовної заяви 2000,00 грн, сума гоноразу за участь у судовому засіданні - 500 грн. за 1 судове засідання.

З копії Поліса № АК/8529095 від 21.03.2018р. (т. 1 а.с. 81, 109, т. 2 а.с. 88) вбачається, що автомобіль MAN 14.224 державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП, був застрахований до обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майна - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0, 00 грн..

З копії протокола про адмінправопорушення серії БД № 403627 від 31.05.2018 року (т. 1 а.с. 82) вбачається, що 31 травня 2018 року близько 16 години 40 хвилин на 126 км автошляху Київ-Харків сталась ДТП за участю автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок зазначеного ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень; даний протокол складено відносно ОСОБА_3 за порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

З копії Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.06.2018 року (т. 1 а.с. 83) вбачається, що ОСОБА_3 повідомив про факт ДТП, яка відбулася 31.05.2018 року о 16 год. 45 хв. за участі автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 .

З копії пояснень щодо обставин ДТП (т. 1 а.с. 84) вбачається, що ОСОБА_4 01.06.2018 року дав пояснення щодо обставин ДТП, яка відбулася 31.05.2018 року о 16 год. 45 хв. за участі автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 .

З копії Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.06.2018 року (т. 1 а.с. 85) вбачається, що ОСОБА_2 повідомив про факт ДТП, яка відбулася 31.05.2018 року о 16 год. 45 хв. за участі автомобілів FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 та MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 .

З копії Акта огляду транспортного засобу (т. 1 а.с. 86) та копії Акта огляду транспортного засобу (т. 1 а.с. 87) та фотогріфій пошкоджень ТЗ (т. 1 а.с. 88-94, т. 2 а.с. 6-9) вбачається, що 01.06.2018 року та 07.06.2018 за участі ОСОБА_4 проведено огляди автомобіля FORD Focus д.н.з. НОМЕР_1 .

З копії Заяви про страхове відшкодування (т. 1 а.с. 96) вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо страхового відшкодування за фактом ДТП, яка відбулася 31.05.2018 року на автошляху Київ-Харків в районі зупинки Кононівка.

З копії протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 15.06.2018 року (т. 1 а.с. 97) вбачається, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 погодили суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., яка протягом 7 робочих днів з дня підписання даного протоколу, буде перерахована на № рахунку, що відкрито ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

З копії платіжного доручення № 986 від 23.06.2018 року (т. 1 а.с. 98) вбачається, що страхова компанія ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі: 50 000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на її рахунок.

З копії паспорта (т. 1 а.с. 107-108) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

З копії паспорта (т. 1 а.с. 117-118) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 119-120) вбачається, що ОСОБА_2 є власником автомобіля MAN 14.224, право керувати даним автомобілем має ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

З копії Висновку експертного дослідження № 6/1 від 01.10.2018 року (т. 2 а.с. 30-32, 63-64) вбачається, що в дорожній обстановці, яка мала місце 312.05.2018 року близько 16 години 40 хвилин на 126 км автошляху Київ-Харків, водій автомобіля MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно до вимог п. 12.3 ПДР; дії водія MAN 14.224 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

З копії постанови Київського апеляційного суду від 22.02.2018 року щодо розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року щодо ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП (т. 2 а.с. 37-43, 78-81) та долученого до матеріалів справи адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_3 за ст.124 КпАП України, вбачається, що задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а постанову Яготинського районного суду Київської області від 15.06.2018 року скасовано, прийнято нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу вказаного правопорушення.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 990 ЦК страховик здійснює страхову виплату, відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в інших випадках встановлених законом.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, судам слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176 цс18, Верховний Суд відступив від висновку висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Верховний Суд прийшов до висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак з врахуванням вимог ст.1194 ЦК України, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єданої палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року, підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдане шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завданушкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, з врахуванням вище викладеного, а також того, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 22.02.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу вказаного правопорушення та враховуючи постанову Верховного Суду у складі Об`єданої палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року. При цьому, з висновку експертного дослідження від 01.10.2018 року № 6/1 вбачається, що ОСОБА_3 не дотримався вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, проте протокол про адміністративне правопорушення не складався відносно ОСОБА_3 за порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху, а складався щодо порушення ним п.12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху та була відповідна постанова Київського апеляційного суду від 22.02.2018 року. Ураховуючи, що вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_3 відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди.

Також враховуючи правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176 цс18, та той факт, що позов до страхової компанії позивачем не подавався, та те, що відповідно до протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 15.06.2018 року (т. 1 а.с. 97) ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 погодили суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. та після підписання цього протоколу і сплати страхового відшкодування, розмір якого вказано в п.1. цього протоколу потерпілий не буде мати до страховика та страхувальника за фактом настанням страхової події, що сталася 31.05.2018 року о 16 год. 40 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський + 126 км за участю забезпеченого за договором страхування АК/8529095 від 21.03.2018 р. забезпеченого транспортного засобу Маn 14.224 реєстраційний номер НОМЕР_2 , будь-яких матеріальних чи моральних претензій. Розмір страхового відшкодування за транспортний засіб Fогd Fосus 1.6 С307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова: НОМЕР_6 вказаний в п. 1. цього протоколу, встановлено за домовленістю та згодою сторін, є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні, та даний протокол підписаний сторонами, неоскаржений, як і неоскаржена позивачем сума страхового відшкодування, при цьому враховуючи, що страховий поліс містить значно більшу суму страхового відшкодування, ніж узгоджена позивачем. Тому, з врахуванням викладеного позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 258-259, 265, 268, 354, 212, 141 ЦПК України, ст.ст.23, 1187, 1188, 1194, 1163 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 02 січня 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.