Справа № 758/3265/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретарів судового засідання Луценко К.І., Добривечір А.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 р. ОСОБА_3 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), ОСОБА_4 (надалі за текстом відповідач 2 (що була залучена до участі у справі в ході судового розгляду уточненням позовної заяви), про усунення перешкод у користуванні 1/12 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна частина житлового будинку належить позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. 18.12.2017 р. Так, відповідно до згаданого свідоцтва позивачу на праві власності належить 1/12 частини будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім позивача свідоцтво про право на спадщину за законом отримали відповідач 1та відповідач 2. 15 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 із заявою про повідомлення його дати та часу коли він може вселитися. Дана заява залишилася без реагування з боку відповідача 1 та відповідача 2. В подальшому, 11.06.2019 р. позивач намагався вселитися у спірну частину будинку, однак в ході вселення виник конфлікт, наслідком чого позивачем було викликано працівників Подільського УП ГУ НП ум. Києві.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач 1 заперечувала проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що вона не чинить будь-яких перешкод позивачу у вселенні та користуванні.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.

Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду регулюється главою 2 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Згідно ст. 9 ЖК Української РСР (надалі за текстом - ЖК), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Як встановлено судом позивачу18.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Також свідоцтво про право на спадщину за законом було видано відповідачу 1 та відповідачу 2, таким чином, спірний будинок перебуває у спільній частковій власності сторін.

15 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про повідомлення його дати та часу коли він може вселитися. Дана заява залишилася без реагування з боку відповідача 1 та відповідача 2.

11.06.2019 р. позивач намагався вселитися у спірну частину будинку, однак в ході вселення виник конфлікт, наслідком чого стався виклик працівників Подільського УП ГУ НП ум. Києві (а.с. 158).

Будь-яких доказів на спростування того, що співвідповідачі не чинять перешкод позивачу у користуванні частиною будинку суду не надано.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз`яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 155 ЖК власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до положень статті 150 ЖК та ст. 383 ЦК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Вселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (житловим будинком) шляхом вселення предметом доказування є наявність права на житло, сторона позивача це довела, надавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, в судовому засіданні встановлено відсутність між позивачем і співвідповідачами договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобам.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії співвідповідачів у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Про наявність перешкод позивачу в користуванні 1/12 часткою у спірному житловому будинку свідчить відповідь Подільського УП ГУНП у м. Києві від 21.06.2019 р. № 158-113/125/53/05-2019, згідно якої підтверджено конфлікт між сторонами з приводу вирішення питання про право власності, що зафіксовано в Журналі обліку Подільського УП НП в м. Києві за № 24304 від 11.06.2019 р. (а.с. 158).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з співвідповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 24, 41, 47 Конституції України, ст.чт. 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 155 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 76, 77, 81, 141 - 142, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 - 356 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про вселення - задовольнити;

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні 1/12 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 352 (триста п`ятдесят дві) гривні судового збору;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 352 (триста п`ятдесят дві) гривні судового збору;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

відповідач 1- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач 2- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк