ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/173/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304020000 Токова С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є., по справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Миколенко Тараса Олександровича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлії Вадимівни про скасування рішення державного реєстратора та скасування договору дарування, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Миколенко Т.О., Цибенко Л.І., Пилипчак К.І., державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. про скасування рішення державного реєстратора та скасування договору дарування.

Позов обґрунтовує тим що, він згідно договору купівлі-продажу 06 квітня 1989 року придбав садибу по АДРЕСА_1 На садибі розміщені головний будинок, літера «А-1», загальною площею 90,9 м2 та житловою площею 58,6 м2, літня кухня переобладнана в житловий будинок, літера «Б-1», загальною площею 30,3 м2 та інші господарські споруди.

Вказаний будинок, літера «А-1», визнаний власністю ОСОБА_1 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 09 вересня 2015 року.

Державний реєстратор Миколенко Т.О. грубо порушивши права ОСОБА_1 при здійсненні державної реєстрації будинку літера «А-1» по АДРЕСА_1 , вказав, що 1/2 частка цього будинку належить ОСОБА_2 .

У додаткових відомостях державний реєстратор вказав, що 1/2 частина житлового будинку «Б-1» з гаражем літера «Д-1» належить ОСОБА_2 відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року.

14 травня 2018 року нотаріус Починок Ю ОСОБА_4 В. уклала договір дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пославшись при цьому на рішення державного реєстратора від 11 серпня 2018 року як на підставу для укладення договору дарування.

Вважаючи, що ОСОБА_2 використавши фіктивну державну реєстрацію подарувала ОСОБА_3 неналежну їй 1/2 частину житлового будинку «А-1» просить скасувати рішення державного реєстратора Миколенка Т.О. № 30949944 від 16 серпня 2016 року та скасувати договір дарування від 14 травня 2018 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає його необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а по справі постановити нове рішення яким визнати недійсним договір дарування між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 14 травня 2018 року, укладений нотаріусом Починок Ю.В. Скасувати рішення державного реєстратора Миколенка Т.О. на будинок «А-1» по АДРЕСА_1 від 17 жовтня 2016 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будинок літера «Б-1» є неподільним, з цієї причини виділити в ньому частку неможливо, проте нотаріус посвідчила договір дарування, пославшись на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості у якому не відповідають дійсності. Вважає, що державний реєстратор навмисно, безпідставно зазначив у власність ОСОБА_2 весь будинок літера «А-1», а підставою виникнення права власності вказує рішення суду, хоча за змістом цього рішення власником будинку літера «А-1» по АДРЕСА_1 є він ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки позивач не викладає обставини за яких рішення суду є незаконним. ОСОБА_1 не надав доказів в чому полягає порушення його прав, оскільки його право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку під літерою «Б-1» за гаражем під літерою «Д» по АДРЕСА_1 ніяким чином не порушено. Вказує, що помітивши технічну помилку держреєстратора звернулася до нього з заявою про виправлення помилки. Державний реєстратор вніс зміни, якими вилучив запис про реєстрацію за нею 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , залишивши в розділі актуальна інформація про право власності тільки додаткові відомості до яких за нею зареєстровано 1/2 частина одноповерхового житлового будинку літера «Б-1» з гаражем літера «Д» на підставі рішень судів та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70625840, сформованої 17 жовтня 2016 року. Вказує, що уклавши договір дарування, належної їй частини житлового будинку вона скористалася своїм правом відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України. Крім того, звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянт збільшив свої позовні вимоги і змінив їх, що є можливим лише до початку розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свій відзив обґрунтовує тим, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів як суду першої інстанції так і в поданій ним апеляційній скарзі, не зазначив у чому полягає порушення його права спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку під літерою «Б-1» і гаражем під літерою «Д» по АДРЕСА_1 . Її рідна сестра ОСОБА_2 подарувала їй частку свого житлового будинку за вказаною вище адресою, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 361 ЦК України. Нотаріус у свою чергу перед посвідченням договору дарування перевірив чи зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року, залишеного в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д» розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Також за нею визнано право власності на 1/2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2», розташованого по АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Також за ним визнано право власності на 1/2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2», розташованого по АДРЕСА_2 .

В задоволенні позову про визнання права власності на житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . відмовлено. Жилий будинок «А-1» по АДРЕСА_1 залишився у власності ОСОБА_1 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16 серпня 2016 року №30949944, постановленим державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 О. виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2 на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки за суб`єктом ОСОБА_2 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

06 жовтня 2016 року рішенням про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постановленим державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 виконавчого комітету Смілянської міської ради вирішено внести зміни до запису про право власності за номером 15920525 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номер 101/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення мотивовано тим, що в раніше допущену помилку у праві власності замість 1/2 частини на весь об`єкт, який складається з двох житлових будинків, визнається право власності лише на 1/2 частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д».

14 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування частки в праві власності на житловий будинок відповідно до якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняла в дар 1/2 (одну другу) частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований у АДРЕСА_1 (далі в цьому договорі частка в праві спільної часткової власності на житловий будинок) 1/2 частка житлового будинку під літерою «Б-1», площею 19,4 кв. м та надвірні споруди: гараж під літ. «Д».

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом №1952-IV від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом №1952-IV (ст. 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону №1952-IV. За приписами п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону №1952-IV у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закривається, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожного із таких об`єктів.

Підстави для внесення запису до Державного реєстру прав. зміни до них встановлено ст. 26 Закону №1952-IV, у ч. 1 визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до запису Державного реєстру прав здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Записи про речове право та їх обтяження щодо об`єкта, який поділяється, або виділення частки з цього об`єкта переноситься до розділу новостворений об`єкт якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права на їх обтяження не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна. Запис про такі права тат обтяження переносяться лише до розділу, відкритих для новостворених об`єктів, яких воно стосується.

Відповідно до п. 38 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (в редакції яка діяла на час виникнення правовідносин) (далі Порядок) державний реєстратор вносить зміни до записів Державного реєстру прав у разі допущення технічної помилки; зміни відомостей про нерухоме майно, право власності та суб`єкт цього права, інші речові права та суб`єкти цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єктів цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов`язані з проведенням державної реєстрації прав.

Внесення змін до запису Державного реєстру прав проводиться державним реєстратором за заявою, форма та вимоги до заповнення якої встановлює Мінюст.

Відповідно до п. 39 Порядку (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) у разі внесення змін у зв`язку з допущеною технічною помилкою державний реєстратор вносить до відповідного запису державного реєстру прав такі відомості:

1) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав;

2) підстави для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення;

3) прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора;

4) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Відповідно до п. 44 Порядку (в редакції на час виникнення правовідносин) порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до запису, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішень державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав установлює Мінюст.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону №1952-IV).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 листопада 2018 року по справі №490/5986/17-ц прийшла до висновку, що якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявою третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою відмінною від позивача особою вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На час звернення до суду і розгляду справи по суті порушені права позивача були відновлені в установленому на той час порядку.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується визнання незаконним рішення суду в частині визнання недійсним договору дарування, то суд виходить із наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до договору дарування подарувала ОСОБА_3 1/2 частину одноповерхового жилого будинку лі. «Б-1» з гаражем літ. «Д» по АДРЕСА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину жилого будинку «А-1» є безпідставним і матеріалами справи не підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З урахуванням вищевказаних норм закону ОСОБА_2 подарувала свою ідеальну частку ОСОБА_3 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що жилий будинок «Б-1» є неподільним, а тому частка в ньому не могла бути подарована суд не бере до уваги, поскільки відповідно до договору дарування подарована ідеальна, а не реальна частка. Питання про реальний розподіл жилого будинку в даному судовому засіданні не вирішувалось.

Не можна взяти до уваги і посилання ОСОБА_1 на те, що частка і частина це різні поняття, поскільки відповідно до словника синонімів української мови слова «частка» і «частина» означають одне і теж.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: