П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/3435/18

Номер провадження 22-ц/804/2229/19

Донецький апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2019 року, у складі судді Мирошниченко Ю.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради

про визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, відібрання дитини та повернення її до місця попереднього проживання,

за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради

про визначення місця проживання дітей

В с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, в якому просив усунути перешкоди у спілкуванні для батька з боку матері у відношенні молодшої дитини ОСОБА_4 ; визначити місце проживання старшої дитини ОСОБА_5 з батьком; визначити способи участі батька у вихованні молодшої дитини в порядку ч.2 ст.159 СК України, місце та час спілкування; визначити способи участі матері у вихованні старшої дитини в порядку ч.2 ст.159 СК України, місце та час спілкування; поновити порушене право в частині: участі у лікуванні та реабілітації молодшої дитини з інвалідністю, наданні медичної документації відносно лікування дитини, визначення порядку та способів лікування дитини з інвалідністю за його згодою або за повідомленням.

В мотивування позову зазначив, що 04 червня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб, з позовом про розірвання якого не звертались. Від шлюбу народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають окремо від батька, проти його волі, що негативно впливає на інтереси дітей. Відповідач не здійснює належним чином догляд за дітьми, перешкоджає спілкуванню з ними. Місце проживання відповідача та дітей постійно змінюється. В січні 2018 року старша дитина без згоди та відома позивача переведена з ДУУ № 81 до ДУУ № 167. Зв`язок, інформація про дітей, їх стан здоров`я, регулярне лікування відсутнє. Відповідач систематично порушує його права, передбачені ст.157 СК України. З метою збереження сім`ї та діючи в інтересах дітей, вважає необхідним визначити місце проживання ОСОБА_5 з позивачем, що забезпечить відповідачу можливість в повному обсязі здійснювати догляд та лікування ОСОБА_4 .

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду ще з одним позовом, в якому просив відібрати малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у відповідача та повернути дітей до місця їх постійного проживання: АДРЕСА_1 .

В мотивування позову зазначив, що у зв`язку з несумлінним ставленням до батьківських обов`язків з боку дружини, позивач неодноразово звертався в органи опіки та піклування, правоохоронні органи.

Вказує, що в січні 2018 року відповідач вкрала в нього старшу дитину ОСОБА_5 , який проживав з ним. Вважає, що проживання дітей за місцем проживання матері не відповідає інтересам дітей, відбулось без його згоди, як батька.

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, в якому просила встановити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за місцем мешкання матері дітей: АДРЕСА_2 .

В мотивування позову зазначила, що діти проживають з нею за адресою АДРЕСА_2 та знаходяться повністю на її утриманні. Домоволодіння складається із двох окремих будинків, в одному з яких п`ять окремих кімнат, в другому чотири окремі кімнати. Вона має грошові кошти на депозитних рахунках, отримує соціальну допомогу на дітей у зв`язку із їх народженням, а також допомогу на дитину з інвалідністю з дитинства. Також матеріально їй допомагають батьки, сестра та дідусь. У вільний час від догляду за дітьми в приватному порядку на дому виконує роботу патентознавця. Проживаючи з нею, у дітей склався звичний спосіб життя: син ОСОБА_5 відвідує дитячий садочок, дочка ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, тому потребує постійного догляду з її боку, дитина проходить постійне лікування та реабілітацію.

Вказує, що батько дітей зарекомендував себе як небезпечна для суспільства людина, знаходження з ним дітей загрожує їх життю та здоров`ю, до неї він застосовує психічне насилля, нецензурну лайку, побої; він безпідставно звертається до правоохоронних органів з повідомленням неправдивих відомостей.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2018 року об`єднано цивільну справу № 264/3435/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради про встановлення місця проживання дітей та цивільну справу № 264/4596/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дітей та повернення їх до місця попереднього проживання в одне провадження, присвоївши цивільній справі номер 264/3435/18.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 в частині відібрання та повернення до місця попереднього проживання дочки ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Провадження у справі зупинено до вирішення Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області цивільної справи № 263/7674/19 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини про визнання рішення та протоколу протиправними та недійсними.

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив її скасувати і ухвалити своє рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження відмовити, а також постановити ухвалу про стягнення з ОСОБА_1 та адвоката Молчанова Р.Е. на користь держави штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за зловживання процесуальними правами та вчинення дій з метою перешкоджання судочинству.

Зокрема вказав, що суд у порушення вимог пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі № 263/7674/19 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини про визнання рішення та протоколу протиправними та недійсними, виключає можливість на підставі наявних доказів встановити наявність обставин, якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтували свої вимоги, та можливість визначення як місця проживання дітей, так і спосіб участі батьків у їх вихованні.

Судом не з`ясовано об`єктивну неможливість розгляду даної справи, які саме докази були подано ОСОБА_1 у справі 263/7674/19 та чи є ці докази в матеріалах даної справи.

Судом не звернуто увагу на те, що оскаржувані ОСОБА_1 рішення та протокол мають рекомендований характер, наявні в матеріалах справи та суд може врахувати заперечення позивача щодо встановленого вказаним рішенням порядку та способу спілкування батька з дитиною під час ухвалення рішення по суті. Таке право суду встановлено частиною 6 статті 19 СК України, відповідно до якої, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є не достатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Крім того, судом не враховано вимоги частини 2 статті 19 СК України, відповідно до якої рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулась до суду за захистом своїх прав або інтересів, крім випадку, передбаченому статтею 170 цього Кодексу.

Зупинив провадження у справі, суд також порушив право ОСОБА_2 на розумні строки розгляду справи.

Також вважає, що своїми діями ОСОБА_1 та адвокат Молчанов Р.Е. зловживають процесуальними правами, а також вчиняють дії з метою перешкоджання судочинству та з метою застосування до ОСОБА_2 психологічного насилля, тому відповідно до статті 148 ЦПК України необхідно вирішити питання про постановлення ухвали про стягнення з них в дохід держави штрафу.

На виконання вимог статті 360 ЦПК України ОСОБА_1 , в особі представника Молчанова Р.Е. , подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 без задоволення, а ухвалу суду без змін, як таку, що є обґрунтованою, послідовною та відповідає вимогам закону.

Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою, з посиланням на приписи касаційного провадження, а також за її подання не сплачено судовий збір.

Вказує, що у цивільній справі № 263/7674/19 Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області (суддя Ковтуненко В.О.) позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення органу опіки та піклування від 25 вересня 2018 року, яке призвело до надання до суду висновку по справі № 264/3435/18. У разі скасування рішення будуть відсутні правові підстави для існування висновку органу опіки та піклування, що унеможливіть подальший розгляд справи, оскільки дана категорія справи потребує наявність висновку органу опіки та піклування.

Зазначає, що посилання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на адміністративну справу № 200/12048 є недоречними, оскільки справу закрито судом, а в провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа.

Вважає, що зупинив провадження у справі судом першої інстанції не порушено права ОСОБА_2 .

Крім того, вказує, що ОСОБА_1 та його представник не зловживають процесуальними права, а користуються ними та виконують процесуальні обов`язки в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у вказаній цивільній справі позивач оскаржує рішення Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 25.09.2018 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування щодо місця мешкання дітей, а також порядку спілкування позивача з дочкою.

Враховуючи положення п.6 ч.2 ст.251 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказаний висновок органу опіки та піклування має істотне значення для вирішення даної справи в силу положень ст. 19 СК України, а тому суд вважає, що провадження у справі слід зупинити.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення норм процесуального права.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зазначена підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Норми статті 251 ЦПК України спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зі змісту позовних заяв ОСОБА_1 та додатків до них вбачається, що позивач заявив вимоги про усунення перешкод у спілкуванні для батька з боку матері у відношенні молодшої дитини ОСОБА_4 ; визначення місце проживання старшої дитини ОСОБА_5 з батьком; визначення способів участі батька у вихованні молодшої дитини, місце та час спілкування; визначення способів участі матері у вихованні старшої дитини, місце та час спілкування; поновлення порушеного право в частині: участі у лікуванні та реабілітації молодшої дитини з інвалідністю, наданні медичної документації відносно лікування дитини, визначення порядку та способів лікування дитини з інвалідністю за його згодою або за повідомленням; а також про відібрання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у відповідача та повернення дітей до місця їх постійного проживання: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-51, т.2 а.с.30-52).

Зі змісту зустрічної позовної заяви та додатків до неї ОСОБА_2 вбачається, що відповідач за первісним позовом заявила вимоги до ОСОБА_1 про встановлення місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за місцем мешкання матері дітей, а саме за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 ( т .1 а.с.110-114).

Як вбачається з витягу з протоколу № 16 засідання Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 25 вересня 2018 року на засіданні було заслухано головного спеціаліста служби у справах дітей по Кальміуському району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради Бартош Н.О. у зв`язку із розглядом в Іллічівському районному суді міста Маріуполя цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Маріупольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, усунення перешкод у спілкування батька з малолітньою дитиною, визначення порядку та способу участі батьків у вихованні дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання малолітніх дітей та вирішено вважати доцільним визначити місце мешкання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 ; вважати можливим визначити такий порядок спілкування ОСОБА_1 з донькою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як: щотижня у вівторок з 17-30 до 20-00, щотижнево з 16-00 п`ятниці до 20-00 суботи за місцем проживання батька, без присутності матері (т.2 а.с.140 -143).

В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа № 263/7674/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , до Маріупольської міської ради, Кальміуської районної в місті Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини про визнання рішення та протоколу протиправним та недійсним, третя особа: ОСОБА_2 (т.3 а.с.119, 184-185).

Надходячи висновку про зупинення провадження у даній справі № 264/3435/18, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 263/7674/19 позивач оскаржує рішення Кальміуської районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 25 вересня 2018 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування щодо місця мешкання дітей, а також порядку спілкування позивача з дочкою. Та що висновок має істотне значення для вирішення даної справи в силу положень статті 19 СК України.

Правовий статус органів опіки та піклування, їх завдання та функції визначено, зокрема, главою 6 ЦК України, главою 19 СК України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за № 866.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, які оскаржує позивач у справі № 263/7674/19 є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав та обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі висновок та рішення не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

Правові наслідки для батьків виникають в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних позивачем висновку та рішення органу опіки та піклування.

Зупиняючи провадження у даній справі суд не звернув уваги на те, що оскаржуваний позивачем ОСОБА_1 у справі № 263/7674/19 висновок та рішення органу опіки та піклування, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Крім того, зупиняючи провадження у справі, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України не проаналізовано предмети спорів у справах і не вказано обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у зазначеній справі виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивачі за первісним і зустрічним позовами обґрунтовували свої вимоги.

Тобто, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі розглянув заяву про зупинення провадження у справі та дійшов помилкового висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення порушує пункт 6 частини 1 статті 251 ЦПК України та суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Щодо вирішення клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_1 та його представника Молчанова Р.Е. заходів процесуального примусу у виді штрафу, відповідно до положень статті 148 ЦПК України, за зловживання процесуальними правами та вчинення дій з метою перешкоджання судочинству, апеляційний суд вважає, що правових підстав для застосування по відношенню до ОСОБА_1 та адвоката Молчанова Р.Е. штрафних санкцій, визначених пунктом 2 частини 1 статті 148 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Статтею 144 ЦПК України визначені види заходів процесуального примусу, в тому числі і штраф.

Згідно з частиною першою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Чинним цивільним процесуальним законодавством не встановлено імперативного характеру застосування заходів процесуального примусу, в тому числі й штрафу, оскільки це є правом суду, а не його обов`язком.

Аналіз клопотання свідчить про відсутність підстав для застосування заходів процесуального примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України, оскільки звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання рішення та протоколу протиправним та недійсним, заявлення клопотань, зокрема, і зупинення провадження у справі є, відповідно до положень статті 43 ЦПК України правом позивача, вони не потягли за собою жодних негативних наслідків для учасників справи та не стали підставою для затягування розгляду справи чи перешкоджанню здійснення судочинства, а тому не може бути визнано зловживанням особою її процесуальними правами, тоді як право на звернення до суду гарантовано Конституцією України та є невід`ємним правом кожної особи.

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 та його представником Молчановим Р.Е. дій, які б могли бути розцінені як зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Щодо посилання представника ОСОБА_1 - Молчанова Р.Е. у відзиві на апеляційну скаргу про безпідставну несплату судового збору за її подання, суд апеляційної інстанції виходив з наступного. ОСОБА_2 за подання даної апеляційної скарги на ухвалу суду звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону. Так, згідно з пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 даного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники дітей з інвалідністю (т.2 а.с.48).

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги дів і інтересах позивача ОСОБА_2 , а не в своїх особистих інтересах, а тому не повинен сплачувати судовий збір при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалу від 15 липня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 липня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про застосування заходів процесуального примусу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова