_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/520/85/19
УХВАЛА

22.08.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 28 травня 2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними та скасування постанов, яку під час розгляду справи уточнював та згідно з редакцією від 20 червня 2019 року за вхід №31167, просить суд визнати дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни з винесення в рамках виконавчого провадження ВП №53248470 стосовно боржника ОСОБА_1 : постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 травня 2019 року; постанови про накладення штрафу від 20 травня 2019 року; постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13 червня 2019 року; постанови про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2019 року, - протиправними, за наслідком чого скасувати вищезазначені постанови державного виконавця.

В обґрунтування скарги, скаржник посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеса від 13.10.2016 року по справі №520/10894/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (боржник) про стягнення аліментів, яким стягнуто з боржника на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 7 вересня 2016 року до повноліття дитини.

Рішенням апеляційного суду в Одеській області від 16.12.2016 року, апеляційну скаргу представника боржника задовольнити частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року було скасовано, ухвалено нове рішення. Позов задовольнити частково, стягнуто з боржника на користь стягувача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 25000 грн. щомісячно, починаючи з 7 вересня 2016 року до повноліття дитини.

На примусове виконання рішення апеляційного суду в Одеській області від16.12.2016 року по справі №520/10894/16-ц Київським районним судом м Одеса було видано виконавчий лист від 10.01.2017 року.

На підставі вказаного виконавчого листа 10.01.2017 року державним виконавцем Київського відділу ДВС м Одеса ГТУЮ в Одеській області Білобородовою А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53248470.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.06.2017 року було відкрито касаційне провадження за скаргою боржника на рішення Київського районного суду м Одеса та апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року. Судом було частково задоволено клопотання про зупинення виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року. Відмовлено у зупиненні рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У іншій частині виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

Постановою від 25.09.2017 року державного виконавця Першого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Койчевою Оленою Федорівною були зупинені виконавчі дії на підставі ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.06.2017. Боржник виконав приписи ухвали ВСС України від 13.06.2017 року в частині сплати аліментів за один місяць.

22 травня 2019 року, як стверджує боржник, він випадково дізнався, що державним виконавцем Першого Київського відділу ДВС м Одеса ГТУЮ в Одеській області Капелюха Т.Г. 17.05.2019 року було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП №53248470, в рамках якого також 20.05.2019 року винесено наступні постанови відносно нього: про накладення штрафу; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керуванні транспортним засобом, а також постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13 червня 2019 року; постанову про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2019 року.

Скаржник посилається на те, що вищевказані постанови державного виконавця мають ознаки покарання за порушення обов`язку, що сплати аліментів, в результаті чого утворилась відповідна заборгованість. Отже, приймаючи рішення про застосування до боржника мір примусового характеру, державний виконавець має встановити вину такої особи.

Однак, він не отримував від державного виконавця постанову про відновлення вчинення виконавчих дій в рамках ВП №53248470 від 17.05.2019 року. Про існування постанов від 17.05.2019, 20.05.2019, як стверджує ОСОБА_1 , він дізнався не від державного виконавця, а випадково, з текстом яких зміг ознайомитись лише на сайті автоматизовані системи виконавчих проваджень.

Скаржник вважає, що не пересвідчившись в отриманні постанови про відновлення вчинення виконавчих дій за ВП №53248470, державний виконавець протиправно виніс вищевказані постанови від 20.05.2019 року, 13.06.2019 року та від 19.06.2019 року, що також свідчить про те, що постанови від 20.05.2019 року винесені через три дні після поновлення виконавчого провадження, а не через чотири місяці, як це встановлено законом.

Крім того, скаржник стверджує, що державним виконавцем всупереч вимогам закону не було надано йому строк для добровільного виконання рішення суду.

На підставі викладеного, у зв`язку із не направленням державним виконавцем, в свою чергу не отриманою боржником постанови від 17.05.2019 року, скаржник вважає, що державний виконавець безпідставно прийшла до висновку про наявність вини ОСОБА_1 у не виконанні рішення апеляційного суду в Одеській області від 16.12.2016 року по справі № 520/10894/16-ц та протиправно застосувала виконавчі дії примусового характеру, за наслідком чого було винесені також постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13 червня 2019 року та про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2019 року.

На підставі вищевикладеного, скаржник вважає, що оскаржувані ним постанови порушують його права і інтереси є такими, що винесені державним виконавцем протиправно, в супереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а від так дії державного виконавця підлягають визнанню протиправними, а оскаржувані постанови скасуванню.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу, цивільну справу за вказаною скаргою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.05.2019 року прийнято скаргу до розгляду та відкрито провадження по справі у відкритому судовому засіданні.

Одночасно у вказаній ухвалі суду, судом зобов`язано державного виконавця надати до суду належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №53248470 з примусового виконання виконавчого листа №520/10894/16-ц, виданого 10.01.2017 року Київським районним судом міста Одеси стосовно ОСОБА_1 .

10 липня 2019 року до суду надійшов відзив на скаргу від державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни, в якому остання просить суд відмовити у задоволенні скарги з посиланням на те, що оскаржувані постанови винесені нею в межах ВП №53248470, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а посилання скаржника в обґрунтування скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Надалі, на виконання ухвали суду від 29.05.2019 року, надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП №53248470.

В судовому засіданні 22.08.2019 року представник скаржника підтримав вимоги заявлені у скарзі та просив суд її задовольнити.

Заінтересована особа в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважала її необґрунтованою та не підлягаючою до задоволення.

Державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Т.Г. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням думки скаржника та заінтересованої особи, судом було ухвалено провести розгляд скарги в судовому засіданні 22.08.2019 року за відсутності державного виконавця, повідомленого належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання.

Заслухавши пояснення сторін виконавчого провадження та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає скаргу підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/10894/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

За наслідком розгляду вказаної справи, 13 жовтня 2016 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2016 року до повноліття дитини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2016 року скасовано. Позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25000 гривень щомісячно, починаючи з 07 вересня 2016 року до повноліття дитини.

Суд зазначає, що судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Також згідно ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

10 січня 2017 року Київським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист №520/10894/16-ц на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року, на підставі якого постановою від 17.01.2017 року державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Білобородової А.В. відкрито виконавче провадження ВП №53248470.

В рамках зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем 25.01.2017 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

Будучи незгодним з рішеннями судів по цивільній справі №520/10894/16-ц, ОСОБА_1 12 червня 2017 року подав касаційну скаргу на рішення суду, на підставі якої ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року по цивільній справі №520/10894/16-ц.

Одночасно у вказаній ухвалі, судом було відмовлено у зупиненні рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У іншій частині виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року зупинено до виконання касаційного провадження.

На підставі вказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року, державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25 вересня 2017 року в рамках виконавчого провадження ВП №53248470 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

З витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження ВП №53248470 вбачається, що станом на постановлення вказаної постанови, ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів не мав.

27 березня 2019 року за наслідком розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 по справі №520/10894/16-ц, Верховним Судом ухвалено постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року залишено без змін.

15 травня 2019 року представник стягувача за виконавчим провадженням ВП №53248470 Гречухиної А.В. звернувся з заявою до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про поновлення виконавчого провадження.

17 травня 2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, якою поновлено виконавче провадження ВП №53248470, з примусового виконання виконавчого листа №520/10894/16-ц, виданого 10.01.2017 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25000 гривень щомісячно, починаючи з 07 вересня 2016 року до повноліття дитини.

В матеріалах виконавчого провадження, наявний супровідний лист від 17.05.2019 року за вих. №9808, про здійснення направлення копії постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 17.05.2019 року, на адресу мешкання ОСОБА_1

Тієї ж дати, 17 травня 2019 року, державним виконавцем Капелюха Т.Г. виконаний розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого, станом на 17.05.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 720926 гривень 63 копійки.

Також з матеріалів виконавчого провадження ВП №53248470 вбачається, що 20 травня 2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною були винесені наступні постанови стосовно боржника ОСОБА_1 , а саме:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 травня 2019 року;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 травня 2019 року;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 травня 2019 року;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 травня 2019 року;

- про накладення штрафу від 20 травня 2019 року, якою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 216277 (двісті шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Надалі, 13 червня 2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою внесено зміни до постанови про накладення штрафу винесену 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, та зазначено, що: «Відповідно до ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів», та «штраф на користь стягувача у розмірі 216277 гривень 99 копійок».

Тієї ж дати 13 червня 2019 року, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 13.06.2019 року відсутня. Розмір заборгованості по аліментам в сумі 372336 гривень сплачено ОСОБА_1

19 червня 2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 72092 (сімдесят дві тисячі дев`яносто дві) гривні 66 (шістдесят шість) копійок.

В матеріалах виконавчого провадження ВП №53248470 відсутні будь-які відомості про отримання будь-якого документа або ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з боку ОСОБА_1 , починаючи після поновлення виконавчого провадження на підставі постанови від 17 травня 2019 року.

Боржник ОСОБА_1 будучи незгодним з вказаними постановами винесеними в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 травня 2019 року; про накладення штрафу від 20 травня 2019 року; про виправлення помилки у процесуальному документі від 13 червня 2019 року; про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2019 року, звернувся до суду з цією скаргою на дії державного виконавця та про скасування зазначених постанов.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Розділом ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, визначених статтями 4, 5 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, яка виготовляється за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець направляє стягувачу роз`яснення положень статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України та частини дев`ятоїстатті 71 Закону та повідомляє, що стягувач має право надати підтвердний документ у разі, якщо аліменти стягуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, паліативної допомоги.

Пунктом 2 частини 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно з ч.1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Пунктом 17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, за наявності обставин, передбачених статтею 34 Закону, виконавець виносить постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, крім випадків, визначених Законом.

Відповідно до ч.5 ст. 35 Закону, після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Статтею 28 Закону України «Про виконавчого провадження» встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вже судом встановлювалось, ОСОБА_1 , як боржник за виконавчим провадженням ВП №53248470, був обізнаний про наявність виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року.

ОСОБА_1 у вказаному ВП, здійснював свій обов`язок зі сплати аліментів, до зупинення виконавчого провадження на підставі постанови від 25.09.2017 року, яка була винесена на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року, якою зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року, до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1

Надалі, як вже встановлювалось, після розгляду касаційної скарги Верховним Судом та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року, державним виконавцем Капелюха Т.Г. було поновлено виконавче провадження на підставі постанови від 17.05.2019 року, здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого встановлено заборгованість ОСОБА_1 в сумі 720926 гривень 63 копійки та через три дні після поновлення виконавчих дій, а саме 20.05.2019 року були винесені вказані оскаржувані постанови.

В матеріалах виконавчого провадження наявний лише супровідний лист від 17.05.2019 року, згідно з яким копія вказаної постанови надсилається на адресу мешкання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що вказана копія постанови була направлена простим поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 , якими може бути реєстр відправлення кореспонденції, як і не містять такі докази матеріали виконавчого провадження, у зв`язку з чим судом приймаються, як обґрунтовані доводи скаржника, що станом на 20.05.2019 року він не був повідомлений про поновлення вчинення виконавчих дій.

Судом також враховується, що з матеріалів цивільної справи №520/10894/16-ц вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім у судовому засіданні 27.03.2019 року, в якому Верховним Судом було ухвалено постанову за наслідком розгляду його касаційної скарги, саме до розгляду якої було зупинено виконавче провадження ВП №53248470.

Також в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 копії постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року.

На підставі викладеного, суд вважає, що на час ухвалення державним виконавцем постанов від 20.05.2019 року про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; боржник ОСОБА_1 був не повідомленим про поновлення виконавчого провадження, а отже не був обізнаний про початок обов`язку сплати аліментів на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року, з урахуванням наявної у боржника інформації про зупинення виконавчого провадження.

Також, державним виконавцем одночасно з поновленням виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, 17.05.2019 року було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за період з серпня 2017 року по травень 2019 року склала в сумі 720926 гривень 63 копійки, тобто за період, на який було зупинено виконавче провадження.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Аналіз вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про обов`язок державного виконавця в ході примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів перш за все встановити розмір та наявність заборгованості зі сплати аліментів, повідомити боржника про такий.

Матеріали виконавчого провадження не містять інформації про сповіщення державним виконавцем Відіщева А.В. про розмір заборгованості по аліментам, який виник за період зупинення виконавчого провадження, що також оспорювалось ОСОБА_1 .

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 після отримання копії постанови про поновлення виконавчого провадження, здійснив сплату заборгованості по аліментам в сумі 372336 гривень, що підтверджується розрахунком від 13.06.2019 року наявним в матеріалах виконавчого провадження, який підтверджує відсутність заборгованості.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим належними доказами, що станом на 20.05.2019 року ОСОБА_1 не був повідомлений про поновлення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, а також про розмір заборгованості заборгованості по аліментам, який виник за період зупинення виконавчого провадження, у відповідності до розрахунку державного виконавця від 17.05.2019 року.

Статтями 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими-нормативно-правовими актами. Також має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованостізі сплати аліментів у повному обсязі.

Пунктом 1 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця. За наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Розділом ХVІ Інструкції встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Як вже зазначалось, після поновлення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, державним виконавцем 20.05.2019 року були винесені постанови стосовно боржника ОСОБА_1 про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Дослідивши дані постанови слід зазначити, що мотивованою і обґрунтованою постановою можливо назвати лише ту постанову, в якій правовий висновок ґрунтується на аналізі взаємозвязку між наведеною правовою нормою та належними доказами, в тому числі наданими сторонами у справі. Саме лише посилання на норму права не може вважатися належною мотивацією постанови. Завданням вмотивованої постанови є демонстрація сторонам, що вони були почуті.

Ігнорування доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сталої судової практики як Верховного Суду так і ЄСПЛ.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на час винесення вказаних постанов державним виконавцем не було з`ясовано наявність у боржник усіх тих прав, яких він був позбавлений, а саме права на полювання, наявності у нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон, права на користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Крім того, як вже судом встановлювалось, вказані оскаржувані постанові від 20.05.2019 року були винесені державним виконавцем через три дні після поновлення виконавчого провадження, за відсутності інформації про обізнаність ОСОБА_1 про поновлення цього провадження.

З аналізу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень вбачається, що вказані постанови, виносяться за наявності заборгованості, яка утворилась з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. У даному випадку законодавством мається на увазі, наявність заборгованості, яка утворилась за триваючий період, в який боржник зобов`язаний був здійснювати сплату відповідних платежів, однак ухилявся від виконання рішення суду.

Крім того, застосування вказаних обмежень за порушення боржником своїх зобов`язань зі сплати аліментів, мають ознаки застосування мір примусового характеру направлені на виконання боржником рішення суду, у разі його ухилення від виконання рішення суду, тобто для чого за необхідно встановити наявність вини такої особи у свідомому невиконанні рішення суду.

З вищевикладених обставин вбачається, що станом на день постановлення державним виконавцем вказаних оскаржуваних постанов від 20.05.2019 року, державним виконавцем не було повідомлено боржника ОСОБА_1 про відновлене виконавче провадження, не повідомлено про розрахунок заборгованості по аліментам, яка утворилась за період зупинення виконавчих дій, ані у зв`язку з невиконанням боржником своїх обов`язків зі сплати аліментів, а отже за відсутності вини ОСОБА_1 , яка полягає у несплаті аліментів.

Суд вважає, що в даному випадку, державним виконавцем після відновлення виконавчих дій у виконавчому провадженні, повинні були бути здійснені дії, за аналогією закону, як ті, що здійснюються під час відкриття виконавчого провадження, та у разі застосування заходів примусового характеру, лише після отримання інформації про сповіщення боржника про поновлення виконавчого провадження та сповіщення про суму заборгованості, яка нарахована за час зупиненої дії рішення суду.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що якщо припустити трактування державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», та застосування заходів примусового характеру для виконання рішення суду у вигляді винесених оскаржуваних постанов, лише за наявності встановленої суми заборгованості по аліментам за фактично минулий період (тобто період в який обов`язок боржника був відсутній з їх сплати, оскільки дія рішення була зупинена), без повідомлення боржника про відновлення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження та нарахованої суми заборгованості, боржнику ОСОБА_1 для відсутності такої заборгованості, за необхідно було б здійснювати сплату аліментів, розмір якої був визначений рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року, в добровільному порядку, під час його зупинення на час касаційного оскарження.

Однак, такі діють порушують права відповідача по справі ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та справедливого судового розгляду, що закріплено в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до норм ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (ст.2 ЦПК України).

Статтею 17 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 67), " Ганс-Адам II проти Німеччини" (п. 45).

Отже, ОСОБА_1 скористався своїм правом на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2016 року, будучи незгодним з розміром аліментів, однак у разі одночасного здійснення ним дій з виконання в добровільному порядку оскаржуваного ним рішення суду, ОСОБА_1 фактично б визнав це рішення та на стадії касаційного розгляду справи мало б місце захист ілюзорних прав особи, яка звернулась до суду з відповідною скаргою, що є порушенням Конвенції.

Крім того, слід враховувати, що у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: зокрема аліменти, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже у разі здійснення ОСОБА_1 таких дій, та задоволення його касаційної скарги, ОСОБА_1 фактично був би позбавлений на поворот виконання рішення суду, у зв`язку з добровільної сплатою аліментів на користь дитини, у визначеному розмірі рішенням суду, з яким він був не згоден, чим в свою чергу були б порушені законні права ОСОБА_1 на захист, доступ до правосуддя та справедливого судового розгляду.

Одночасно слід зазначити, що тимчасове обмеження боржника у виконавчому провадженні у праві керування транспортними засобами, у праві на виїзд за кордон, на полювання та інше, належать до обмежувальних заходів.

В п. 43 та 44 рішення у справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 року заява №42276/08, ЄСПЛ зазначив, що «Втручання у право на повагу до приватного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports 1996-111, c. 1001-1002, n. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, тарішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47)…..

Словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 вимагає передусім, щоб відповідний захід був певним чином передбачений національним законодавством; він також стосується якості відповідного закону і вимагає його відповідності принципу верховенства права та доступності відповідній особі, яка, зокрема, має бути здатною передбачити його наслідки для себе (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 1 липня 2008 р. у справі «Ліберті» та інші проти Сполученого Королівства» (Liberty and Others v. the United Kingdom), заява № 58243/00, n. 59).».

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям:

-по-перше, має ґрунтуватися на законі;

-по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

-і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Згідно ст. 33 Конституцією України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відтак будь-які умови обмеження у свободі пересування в разі його застосування обовязково мають бути визначені Законом.

Суд відзначає, що у національному законодавстві дійсно існує підґрунтя до застосування оспорюваних обмежувальних заходів - це, як зазначено вище, ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Поряд з тим втручання в право на повагу до приватного життя особи має бути виправданим, тобто має існувати відповідність втручання легітимній меті чи його необхідність.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання суду, виносячи спірні постанови державний виконавець припустився протиправного формалізму - використав надане законом дискреційне повноваження та вжив спірні обмежувальні заходи, однак за текстом постанов жодним чином не обґрунтував причин винесення постанови, не зазначив підстав накладання саме означених обмежувальних заходів, не мотивував, яким чином ці обмежувальні заходи спонукатиме боржника до виконання виконавчого листа та виконання судового рішення, не здійснивши обсяг необхідних дій з примусового виконання рішення суду, а саме повідомлення ОСОБА_1 про поновлення виконавчого провадження, які порушують права та інтереси боржника за відсутності його вини у невиконанні рішення суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає оскаржувані постанови винесені державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470 стосовно боржника ОСОБА_1 : про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 травня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 травня 2019 року, такими, що винесені державним виконавцем передчасно, чим порушені права та інтереси скаржника, які закріплені Основним Законом України, у зв`язку з чим, суд вважає вказані постанови неправомірними та такими, що підлягають до скасуванню.

Як вже встановлювалось, крім вищевикладених постанов, державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Т.Г., в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, 20.05.2019 року винесено додатково постанову про накладення штрафу, якою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 216277 (двісті шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, до якої внесено виправлення помилки, на підставі постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.06.2019 року.

Зазначена постанова про накладення штрафу винесена державним виконавцем на підставі ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як вже судом було встановлено, заборгованість, на підставі якою було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу, виникла за період зупинення виконавчого провадження, а не за невиконання боржником рішення суду. Також судом було встановлено, що про відновлення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження та про розрахунок заборгованості на час накладення на ОСОБА_1 штрафу, останнього повідомлено не було.

З матеріалів виконавчого провадження навпаки вбачається, що ОСОБА_1 дізнавшись про поновлення виконавчого провадження одразу здійснив сплату усієї суми аліментів, яка була нарахована за зупинений час, що підтверджується розрахунком по аліментам від 13.06.2019 року з інформацією про відсутність боргу.

З оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 20.05.2019 року, вбачається, що зазначені обставини державним виконавцем враховані не були під час її винесення.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не було враховано вищевказані обставини, а тому постанова про накладення штрафу, винесена державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, якою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 216277 (двісті шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, є передчасною, невиправданим заходом забезпечення реального виконання рішення суду, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Оскільки постанова про виправлення помилки у процесуальному документі, винесена державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 13 червня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, є складовою частиною постанови про накладення штрафу від 20 травня 2019 року, яка підлягає скасуванню, суд доходить до висновку про необхідність її одночасного скасування..

Судом також встановлено, що 19 червня 2019 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною в рамках вказаного виконавчого провадження, за наслідком винесеної постанови про накладення штрафу та розрахунку заборгованості, також винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 72092 гривні 66 копійок.

Нарахування і стягнення виконавчого збору, врегульовано статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вказаної статті, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що за виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавчий збір нараховується із суми заборгованості, визначеної у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Надалі у разі прострочення боржником щомісячного аліментного платежу нарахування виконавчого збору здійснюється державним виконавцем щомісяця.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Як вже зазначалось, заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 , на підставі якої державним виконавцем нарахований виконавчий збір, утворилась за період зупинення дії рішення суду, на підставі якого здійснювались такі дії. Після поновлення виконавчого провадження, боржником у перший місяць, після отримання інформації про поновлення виконавчого провадження було одразу здійснено сплату суми коштів за аліменти, які підлягали до сплати в зупинений період виконання рішення суду.

На підставі викладеного, як вже зазначалось, суд вважає, що у відповідача в даному випадку на час відновлення виконавчих дій, була відсутня заборгованість зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, яка виходячи з позиції державного виконавця виникла у боржника у зв`язку з навмисним ухиленням від виконання свого обов`язку щодо сплати аліментів.

Отже, виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не було враховано вищевказані обставини, а тому постанова про стягнення виконавчого збору від 19.06.2019 року, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням усіх вищевикладених обставин, дослідивши усі фактичні обставини, що склались між сторонами, надавши оцінку доказам наявним в матеріалах справи в сукупності, а також кожному доказу окремо, аналізуючи чинне законодавство України, суд вважає скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 84, 89, 352, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними та скасування постанов задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамари Григорівни з винесення в рамках виконавчого провадження ВП №53248470 стосовно боржника ОСОБА_1 : постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 травня 2019 року; постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20 травня 2019 року; постанови про накладення штрафу від 20 травня 2019 року; постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13 червня 2019 року; постанови про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2019 року, - протиправними.

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, стосовно боржника ОСОБА_1 скасувати.

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, стосовно боржника ОСОБА_1 скасувати.

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, стосовно боржника ОСОБА_1 скасувати.

Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року,, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, стосовно боржника ОСОБА_1 скасувати.

Постанову про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, якою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 216277 (двісті шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок скасувати.

Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 13 червня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, якою внесено зміни до постанови про накладення штрафу винесену 20 травня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470 скасувати.

Постанову про стягнення виконавчого збору, винесену державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Тамарою Григорівною 19 червня 2019 року, в рамках виконавчого провадження ВП №53248470, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 72092 (сімдесят дві тисячі дев`яносто дві) гривні 66 (шістдесят шість) копійок - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено - 27 серпня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.