Справа № 525/1082/15-ц
Провадження №2/525/1/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., Хоменко М.М., з участю представника позивача Коваленка Р. Й . , представника відповідача адвоката Гайтоти І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідно до укладеного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 30197,00 (доларів США) на термін до 18.06.2027 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих з період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач ОСОБА_3 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року. На час подання позовної заяви відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не виконав умов кредитного договору і не повертав отриманих кредитних коштів відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 23949,91 (доларів США), яка складається з наступного: 21339,06 (доларів США) - заборгованість за кредитом; 99,40 (доларів США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1293,76 (доларів США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,94 (доларів США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.п.2.2, 7.1 кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року: 11,84 (доларів США) - штраф (фіксована частина); 1139,91 (доларів США) - штраф (процентна складова).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору та на норми ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України, позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року в сумі 23949,91 (доларів США), що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 505822,00 грн., яка складається з наступного: 21339,06 (доларів США) - заборгованість за кредитом; 99,40 (доларів США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1293,76 (доларів США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,94 (доларів США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.п.2.2, 7.1 кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року: 11,84 (доларів США) - штраф (фіксована частина); 1139,91 (доларів США) - штраф (процентна складова) (т.1 а.с.а.с.2-3).

Цивільне провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 22.09.2015 року (а.с.28).

04.11.2015 року по справі представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подані письмові заперечення з додатками, які приєднані до матеріалів справи (т.1 а.с.а.с.44-53,54,55-72), представником позивача надані письмові документи згідно ухвали суду від 04.11.2015 року (т.1 а.с.а.с.92,93,94-118); стороною позивача надано помісячні розрахунки по договору з додатками (т.1 а.с.а.с.127-130,131-242); представником відповідача ОСОБА_4 подані доповнення до заперечень на позовну заяву з додатками (т.1 а.с.а.с.243-260); представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про відкладення розгляду справи на час розгляду позивачем умов мирової угоди (т.1 а.с.а.с.261-263); представником відповідача ОСОБА_4 22.01.2016 року подані доповнення до заперечень на позовну заяву (т.2 а.с.а.с.1-3); 28.01.2016 року представником відповідача ОСОБА_4 подані клопотання про витребування документів та клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи з додатками (т.2 а.с.а.с.15-38); ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.01.2016 року було призначено по даній справі судову економічну експертизу (т.2 а.с.а.с.40-41); стороною відповідача 10.06.2016 року додані документи для проведення судової економічної експертизи (т.2 а.с.а.с.54-57); 14.06.2016 року до суду надійшов висновок №110/111 судової економічної експертизи по даній цивільній справі від 20.05.2016 року (т.2 а.с.а.с.61-68); 19.07.2016 року представником відповідача подано клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи (т.2 а.с.а.с.101-102); в судовому засіданні 19.07.2016 року було допитано судового експерта Шейко О.М. та ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19.07.2016 року було призначено по даній справі додаткову судову економічну експертизу (т.2 а.с.а.с.105-106); до матеріалів справи приєднано розрахунок заборгованості по кредитному договору станом на 19.08.2016 року (т.2 а.с.а.с.110-119); 21.11.2016 року представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду цивільного позову ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним, яке було задоволено відповідною ухвалою суду (т.2 а.с.а.с.161,166-167).

Провадження у справі було зупинено ухвалою суду від 21.11.2016 року до вирішення по суті іншої справи - цивільної справи №525/780/16-ц за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремих пунктів кредитного договору №РLOKGK00000077, укладеного 20.06.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 недійсними, яка розглядається в порядку цивільного судочинства Великобагачанським районним судом Полтавської області (т.2 а.с.а.с.166-167).

06.09.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача Коваленка Р.Й. про поновлення провадження у справі у зв`язку з розглядом вищевказаної цивільної справи №525/780/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремих пунктів кредитного договору №РLOKGK00000077, укладеного 20.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 недійсними, а також копія постанови Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року, з якої вбачається, що рішення суду у вищевказаній цивільній справі набрало законної сили (т.2 а.с.197).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року поновлено провадження в цивільній справі №525/1082/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23949,91 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 505822 грн. Цією ухвалою також вирішено розглянути питання про переведення справи для розгляду за правилами ЦПК України, що діє з 15.12.2017 року (т.2 а.с.а.с.223-224).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23949,91 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 505822 грн. до розгляду в порядку загального позовного провадження (у зв`язку з набранням чинності 15.12.2017 року нового ЦПК України) та призначено підготовче засідання по даній справі на 15 год. 06.11.2018 року. Також встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення цієї ухвали про відкриття провадження у справі (т.2 а.с.а.с.225-226).

Також, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 -адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни від 19.09.2018 року, що надійшло засобами електронного зв`язку про передачу цивільної справи №525/1082/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23949,91 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 505822 грн. за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави (т.2 а.с.а.с.227-228).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13.12.2018 року ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20.09.2018 року залишено без змін (т.3 а.с.а.с.76-79).

Матеріали даної цивільної справи повернуті з Полтавського апеляційного суду до Великобагачанського районного суду Полтавської області 03.01.2019 року і підготовче засідання у справі призначено на 15.02.2019 року. 15.02.2019 року підготовче засідання у справі не проводилося у зв`язку з відсутністю судді з поважних причин (смерть близького родича); відповідно, підготовче засідання у справі було призначено на 21.03.2019 року, про день і час повідомлені учасники справи в порядку, передбаченому ЦПК України.

21.03.2019 року у даній справі було проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду по суті (т.3 а.с.а.с.172-173). Цією ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Гайтоти І.М. та викликано в судове засідання для допиту в якості експерта Шейка О.М.

В судовому засіданні представник позивача Коваленко Р . Й. в своїх поясненнях посилався на обставини та доводи, які викладені в позовній заяві та просив позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Просив відхилити всі доводи, які викладені як в запереченнях на позов, так і у відзиві на позов та доповненнях до нього.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Гайтота І.М. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 не визнала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на доводи, які викладені у відзиві на позов та доповненнях до відзиву і просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача Коваленка Р.Й. , представника відповідача адвоката Гайтоти І.М., допитавши судового експерта Шейка О.М., дослідивши заяви по суті справи, які направлені до суду учасниками справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що 20 червня 2007 року в місті Полтаві між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №PLOKGK00000077, який підписаний з одного боку представником банку Скрипник А.О. , а з іншого боку підписаний позичальником ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.11-13). Та обставина, що підписи на даному кредитному договорі належать даним особами, учасниками справи не оспорювалося.

Відповідно до п.1.1. даного кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти через касу/або перерахувати на рахунок, зазначений в п.7.1 цього договору; строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені в розділі 7 договору (т.1 а.с.а.с.11-13). Згідно п.1.2 цього договору, позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком, номер рахунку зазначений у п.7.2 договору; зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом.

Згідно п.2.1.1 кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, банк зобов`язується надати кредит шляхом і в межах сум, зазначених у п.7.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.2.7 даного договору. В п. 2.1.3 договору визначено, що позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування; якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку: одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідною для сплати чергового страхового платежу на підставі договору страхування, укладеного відповідно до п.2.2.7 даного договору; здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку даної іноземної валюти, встановленому на день виконання даного доручення; отримані від продажу іноземної валюти кошт зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу.

У відповідності до положень п.2.2.1 даного кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору. Також, позивальник зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 3.1.3.2 даного договору; сплатити банку винагороду згідно п.п.7.1 та 6.2 даного договору; погашення кредиту зробити в порядку, сумах та строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 цього договору.

Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 змінної частини даного договору.

Згідно п.7.1 укладеного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 20 червня 2007 року по 18 червня 2027 року включно у вигляді проста кредитна лінія (кредит) у розмірі 30197 доларів США на наступні цілі: купівля двокімнатної квартири на вторинному ринку у сумі 24850 доларів США, а також у розмірі 5347,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору; вказано, що періодом сплати вважати період з 23 по 30 число кожного місяця.

Також в цьому пункті кредитного договору вказується, що погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 293,14 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п.4.1 укладеного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (т.1 а.с.12 зворот).

При невиконанні позичальником умов, передбачених п.2.2.11 договору банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в грошовому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п.6.2 договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанням умов даного кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, банк видав позичальнику ОСОБА_3 кошти в сумі 24850 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №2 від 20.06.2007 року (т.1 а.с.93).

З доводів позовної заяви та розрахунків сторони позивача вбачається, що станом на 03 серпня 2015 року по кредитному договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року виникла заборгованість в сумі 23949,91 доларів США, яка складається з наступного: 21339,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 99,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1293,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 65,94 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.п.2.2,7.1 даного кредитного договору: 11,84 доларів США - штраф (фіксована частина) та 1139,91 доларів США - штраф (процентна складова) (т.1 а.с.а.с.2-3,4-9).

З розширених виписок по рахунку ОСОБА_3 за період з 20.06.2007 року по 13.11.2015 року (рахунок № НОМЕР_1 та рахунок № НОМЕР_2 ) та копій платіжних доручень, в т.ч. про сплату страхових платежів вбачається, що позичальник ОСОБА_3 здійснював платежі по кредитному договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року (т.1 а.с.а.с.94-103; 116-118), а також здійснювалися платежі по сплаті страхових платежів (т.1 а.с.а.с.104-115).

Згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.05.2018 року у справі №525/780/16-ц - його мотивувальної частини (т.3 а.с.а.с.4-11) (яке скасовано у певній частині по суті прийнятого рішення Апеляційним судом Полтавської області постановою від 22.08.2018 року, що була залишена без змін постановою Верховного Суду від 13.12.2018 року (т.3 а.с.а.с.12-15,126-129) встановлено і це сторонами у справі не заперечується, що 29.09.2008 року банк повідомив позичальнику ОСОБА_3 про зміну умов кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, повідомив, що починаючи з 30.10.2008 року відсоткова ставка за даним договором складатиме 13,20 % на рік; також встановлено з вищевказаних судових рішень і це сторонами не заперечувалося, що відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, укладеної між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , починаючи з 05 липня 2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,70 ; на рік. Зміни відсоткової ставки по даному кредитному договору також вбачаються із розрахунків заборгованості по даному кредитному договору, що надані стороною позивача у справі (т.1 а.с.а.с.4-9,127-130; т.2 а.с.а.с.111-119).

В силу ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204,215,626 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Кредитний договір як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. По своїй суті правочин - це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України в редакції чинній на час укладення Кредитного договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.2).

Належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст.1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст.218, ч. 2 ст.1055 ЦК України).

Як встановлено судом, 20 червня 2007 року в місті Полтаві між АТ КБ «ПриватБанк» в особі Скрипника А. О ., який діяв за довіреністю 3119 від 19.09.2006 року та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №PLOKGK00000077; при цьому, факт підписання вказаного кредитного договору ОСОБА_3 під час розгляду справи не оспорював. Враховуючи, що вказаний даний кредитний договір укладено сторонами в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку (т.1 а.с.а.с.11-13), договір є чинним.

У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - (ст.610 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, сторона відповідача у справі, поряд з іншим, посилалася на порушення банком умов кредитного договору, зокрема, пунктів 1.1, 2.1.1., 7.1 щодо надання йому кредитних коштів у розмірі 30197 доларів США; вказує, що стороні відповідача є не зрозумілим, що це за сума, оскільки ОСОБА_3 дану суму не отримував. В посилання на ці доводи сторона відповідача посилається на висновок судової економічної експертизи №110/111 від 20.05.2016 року по першому, четвертому та восьмому питаннях.

Суд не може погодитися з такими доводами сторони відповідача та зазначає наступне. Так, відповідно до умов кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , банк зобов`язався надати позичальнику (відповідачу у справі ОСОБА_3 ) кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 20 червня 2007 року по 18 червня 2027 року включно у вигляді проста кредитна лінія (кредит) у розмірі 30197 доларів США на наступні цілі: купівля двокімнатної квартири на вторинному ринку у сумі 24850 доларів США, а також у розмірі 5347,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених цим договором (т.1 а.с.а.с.11-13). Судом встановлено, що банк 20 червня 2007 року видав позичальнику (відповідачу у справі) ОСОБА_3 24850 доларів США на придбання житла (т.1 а.с.а.с.14,93).

Випадки та порядок надання позичальнику ОСОБА_3 кредиту в розмірі 5347,00 доларів США на цілі визначені умовами кредитного договору (сплата страхових платежів), визначені пунктами 2.1.3 та 2.2.7 цього договору, відповідно до яких за рахунок вказаних коштів здійснюється перерахування Банком необхідної суми на оплату чергових страхових платежів у разі не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів у строк, визначений договором. Отже, виходячи з вищевикладеного та умов укладеного кредитного договору, посилання сторони відповідача про невиконання позивачем у справі зобов`язань за кредитним договором, а саме ненадання йому кредитних коштів у відповідному розмірі, суд вбачає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими письмовими доказами, які маються в матеріалах справи. При цьому, посилання сторони відповідача на висновок судової економічної експертизи №110/111 від 20.05.2016 року не спростовує належних і допустимих доказів про те, що відповідач у справі ОСОБА_3 отримав 20.06.2007 року кошти в сумі 24850 доларів США за кредитним договором №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року на цілі, які вказані в цьому договорі (купівля двокімнатної квартири на вторинному ринку), а грошові кошти в сумі 5347 доларів США згідно умов даного договору стосуються сплати страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3 та 2.2.7 цього договору.

Також, заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилалася на неможливість застосування умов п.7.1 кредитного договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Розглядаючи вказане заперечення та проаналізувавши і дослідивши матеріали даної цивільної справи, чинне законодавство та судову практику з цього приводу, суд погоджується з зазначеними доводами та зазначає наступне.

Так, п.7.1 кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року передбачається сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Згідно наявних у справі розрахунків заборгованості по даному кредитному договору, це становить 49,70 доларів США щомісяця.

Згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року у справі №525/780/16-ц (в якій предметом спору була часткова недійсність правочину - кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що несправедливими є положення даного кредитного договору, які містять умови в п. 7.1 щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту, що є підставою для визнання такого положення недійсним (т.3 а.с.а.с.12-15). Дана постанова була залишена без змін постановою Верховного Суду від 13.12.2018 року (т.3 а.с.а.с.126-129).

Слід зазначити, що відповідно до положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд приймає до уваги вищевказані мотивувальні висновки судів вищих інстанцій в цій частині, однак з урахуванням предмету спору по даній цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також того, що судом апеляційної інстанції в задоволенні позову ОСОБА_3 (по справі №525/780/16-ц) було відмовлено виключно у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, то з урахуванням доводів сторін та поданих заяв по суті справи суд вважає за можливе розглядати вказані вище доводи (заперечення) сторони відповідача відносно винагороди за надання фінансового інструменту в межах даного цивільного позову.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із чч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вказаний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 та від 12.09.2012 року у справі №6-80цс12.

З урахуванням сукупності викладеного слід дійти висновку, що у кредитному договорі №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року не зазначається, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачеві (щодо фінансового інструменту).

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Верховний Суд у свій постанові від 20.02.2019 року також вказав, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору позичальника ОСОБА_3 - (т.1 а.с.а.с.4-9) вбачається, що за період з 20.06.2007 року по 03.08.2015 року позичальником сплачено винагороди за надання фінансового інструменту на загальну суму 4721,50 доларів США, а саме: (в період дії щомісячної відсоткової ставки 0,84 % (тобто 10,08 % як річної-0,84х12=10,08) з 20.06.2007 року по 29.10.2008 року сплачено коштів на суму 795,20 доларів США; в період дії відсоткової ставки 13,20 % на рік з 30.10.2008 року по 04.07.2010 року сплачено коштів на суму 994 доларів США; в період дії відсоткової ставки 12,70 % на рік з 05.07.2010 року по 03.08.2015 року сплачено коштів на суму 2932,30 доларів США).

Враховуючи, що фінансовий інструмент є несправедливою умовою, сума боргу за тілом кредиту повинна бути зменшена на розмір сплаченої позичальником винагороди та становить: 16617,56 доларів США (21339,06 доларів США-4721,50 доларів США=16617,56 доларів США). Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача у справі в межах даного позову на користь позивача підлягає сума 16617,56 доларів США як заборгованість за тілом кредиту станом на 03.08.2015 року.

Враховуючи викладене та те, що за умовами кредитного договору відсотки нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, провівши відповідні розрахунки з приводу нарахованих та сплачених відсотків на суму фінансового інструменту (з 20.06.2007 року по 29.10.2008 року - кількість днів 492; 0,84%х12:360х492х795,20 дол.США=109,55 дол.США; з 20.10.2008 року по 04.07.2010 року - кількість днів 615; 13,2%:360х994 дол.США=224,15 дол.США; з 05.07.2010 року по 03.08.2015 року - кількість днів 1859; 12,7%:360х2932,30 дол.СШАх1859=1923,04 дол.США;) - відповідно 109,55+224,15+1923,04=2256,74 дол. США, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 1293,76 доларів США (в межах заявлених позовних вимог) при таких обставинах, не має.

Також, з огляду на встановлені обставини справи, положення ст.ст.526,549,550,551, 1054 ЦК України, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також наявний у справі розрахунок заборгованості по кредитному договору в частині нарахування пені, суд приходить до висновку, що з відповідача у справі належить стягнути на користь позивача 65,94 доларів США як пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Отже, з відповідача у справі ОСОБА_3 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованістьпо кредитному договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року в сумі 16687,50 доларів США, яка станом на 03.08.2015 року складається з наступного: 16617,56 доларів США - заборгованість за кредитом та 65,94 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором в межах заявлених позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача штрафів - 11,84 доларів США (фіксована частина) та 1139,91 доларів США (процентна складова), не вбачається, оскільки в іншому разі на відповідача буде покладено подвійну цивільно-правову відповідальність.

Суд критично оцінює висновки проведеної у справі судової економічної експертизи №110/111 від 20.05.2016 року та пояснення з приводу її висновків, які надав в судовому засіданні судовий експерт Шейко О.М., оскільки по частині питань експерт вказав, що надати відповіді на поставлені питання не представляється можливими, частина висновків даної експертизи сформульована з умовами прийняття певного рішення судом, при цьому, в ході даної експертизи не досліджувалися умови додаткової угоди між сторонами щодо нового розміру відсоткової ставки з 05.07.2010 року - 12,70 % на рік (така угода сторонами до матеріалів справи не додавалася, однак учасники справи не заперечували, що така угода дійсно була укладена). Також, в ході проведення даної експертизи, поряд з документами, які були надані стороною позивача до матеріалів справи, аналізувалися розрахунки (таблиці) сторони відповідача («платежі Пушкін Приват факт 2», «Пушкін Фінінструмент недійсна 2»), однак вказані таблиці не спростовують умов кредитного договору, який підписаний сторонами цього договору; при цьому, в межах розгляду даної цивільної справи не розглядається спір щодо дійсності чи не дійсності рішення про збільшення реальної процентної ставки по даному кредитному договору.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З платіжного доручення про сплату судового збору від 05.08.2015 року №ВО905В0VR4 вбачається, що позивачем АТ «ПриватБанк» при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в сумі 3654 грн. (т.1 а.с.1).

Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на 69,68% (розрахунок: 505822 грн.(заявлена сума позовних вимог)х100:352440 грн.(стягнута сума за даним позовом)=69,68 %), з урахуванням роз`яснень, викладених в п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами), судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 2546 грн.11 коп. (розрахунок: 3654 грн.х69,68%:100=2546 грн.11 коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526,599,610,611,629,1048-1050,1052,1054 ЦК України, умовами кредитного договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року, ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,89,133,141,247,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого в даний час на проживання в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), , рахунок № НОМЕР_4 заборгованість по кредитному договору №PLOKGK00000077 від 20.06.2007 року в сумі 16687,50 доларів США, що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.08.2015 року складає 352440 грн., яка складається з наступного: 16617,56 доларів США - заборгованість за кредитом та 65,94 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого в даний час на проживання в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), , рахунок № НОМЕР_4 судові витрати по справі (судовий збір) - 2546 грн. 11 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ; представник позивача Коваленко Роман Йосипович , адреса АДРЕСА_2 ; відповідач ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_1 ; представник відповідача адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, місце знаходження АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 01.09.2019 року.

Суддя В.В. Хоролець