Справа № 266/4713/14-ц
Провадженя№ 2/266/22/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2019 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
за участю секретаря Макогон С.Б.,
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
відповідачки ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування жилим будинком та усунення перешкод у встановленні додаткового газового обладнання за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення,
треті особи ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз»,
орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради,
Позивачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз» про встановлення порядку користування жилим будинком та усунення перешкод у встановленні додаткового газового обладнання.
В ході слухання справи позивачка уточнила позовні вимоги, в обґрунтування заявленого позову посилалися на те, що вони зареєстровані та постійно проживають у жилому будинку АДРЕСА_1 , який належить відповідачці на підставі укладеного з ОСОБА_6 договору дарування. У спірному будинку вони постійно проживають та зареєстровані, як члени сім`ї колишнього власника ОСОБА_7 , який був рідним батьком померлого чоловіка ОСОБА_1 Відповідачка зареєстрована за іншою адресою, а у спірний будинок вселилася лише у 2001 році. З того часу відповідачка встановила власний порядок користування будинку, який їх не влаштовує та перешкоджає користуватися в повному обсязі комунальними послугами, а також обладнати частину будинку, де вони проживають, додатковим опалювальним пристроєм, що порушує їх права та законні інтереси. У зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду і просять встановити порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 , виділивши їм в користування жилі кімнати літ. 1-3, площею 6,3 кв.м, кімнату літ. 1-2, площею 14,3 кв.м та кім. літ. 1, площею 8,75 кв.м, а інші залишити в користуванні відповідачки та зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати їм обладнати виділену площу додатковим газовим опалювальним пристроєм.
ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення, який ухвалою суду від 29.01.2015р. об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилалась на те, що вона є власником спірного домоволодіння, будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 01.08.1995 року, укладеного її рідним батьком ОСОБА_6 , який у 1999 році помер. Після його смерті, без її згоди, у домоволодіння вселився її рідний брат ОСОБА_8 , разом з дружиною та дітьми, позивачами за первісним позовом. ІНФОРМАЦІЯ_1 її брат ОСОБА_8 помер. На її вимогу члени його родини відмовились виселитися з будинку та продовжують проживати в ньому до теперішнього часу, посилаючись на свою реєстрацію у домоволодінні. Оскільки вона є власником домоволодіння, а позивачі за первісним позовом не є членами її родини, просила суд в порядку захисту її права власності усунути перешкоди у користуванні спірним будинком, зобов`язати відповідачів ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 та ОСОБА_2 звільнити житловий будинок АДРЕСА_1 від належного їм майна, передавши їм ключі, виселити останніх із домоволодіння та визнати такими, що втратили право користування ним.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, зауважила, що ключа від будинку в неї ніколи не було, її чоловік був 10 років у черзі на отримання житла, але його було знято з черги. ОСОБА_9 власноруч віддала домову книгу для їх реєстрації у спірному будинку, в якому вони тривалий період час проживали однією родиною з колишнім власником, як члени сім`ї, про що відповідачці було відомо, а тому право власності з їх боку ніяким чином не порушується. ОСОБА_6 заповів спірний будинок ОСОБА_4 , а у 1999 році помер. ОСОБА_4 не заперечувала проти мешкання їх сімї у спірному будинку, надала дозвіл на користування кімнатами у будинку. Після смерті її чоловіка ОСОБА_8 у них погіршилися стосунки з відповідачкою і в січні 2015 року вони отримали телеграму з вимогою виселитися з будинку, однак іншого житла вони не мають, а її дитина ОСОБА_2 є інвалідом І групи безстроково, вони спільно несуть витрати по сплаті комунальних послуг, підтримують свою частину будинку у належному стані. Вони стали колишніми членами сімї ОСОБА_4 після смерті її чоловіка, а до цього були членами її сімї, оскільки у них було сумісне мешкання у будинку, сумісний бюджет, вони разом робили ремонт, до жовтня 2011 року сумісно сплачували комунальні послуги, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 вважають необґрунтованими.
Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, підтримала позицію своєї матері ОСОБА_1 .
Представник позивача ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності, у судовому засідання позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, зазначила, що позивачі самовільно не вселялися до спірного будинку, були зареєстровані у будинку, що можливо лише за згодою його власника, а зустрічний позов безпідставний і не підтверджений ніякими доказами, тому первісний позов просила задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити.
Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_5 просила у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на його безпідставність, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зустрічний позов просила задовольнити, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, пояснила, що позивачі не набули самостійного права користування житловим будинком, між сторонами відсутній будь-який договір, згоду на вселення та проживання до спірного будинку ОСОБА_4 позивачам не надавала, сама почала мешкати у будинку у 2001 році.
Відповідачка ОСОБА_4 первісний позов не визнала, свої заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що будинок АДРЕСА_1 у 1976р., її батько у ньому жив. Вона вийшла заміж, мешкала у «времянці», вона з чоловіком отримали квартиру і переїхали. ЇЇ брат ОСОБА_10 одружився, мав конфлікт з батьком. Батько говорив, щоб вони шукали інше житло. Ігор стояв у черзі на квартиру, як « ОСОБА_11 ». Весь час Ігор з сім`єю жив у «времянці». Батько до своєю смерті у 1999р. мешкав у будинку. В 1995р. батько зробив договір дарування на неї, оскільки вона доглядала за ним, допомагала, про це знали всі, і позивачі, і всі сусіди. ОСОБА_12 були зареєстровані у будинку після весілля, за життя батька. Після смерті батька ОСОБА_13 ОСОБА_12 самовільно перейшли мешкати в будинок, тоді і вони вирішили переїхати в будинок. Нижниковські поставили собі лічильник на воду, і в них був лічильник на електроенергію. Вони зробили стіну у будинку, її брат говорив, що вони підуть мешкати в квартиру, коли її дадуть, вона чекала. Вони домовилися платити за газ навпіл. Вона пільгами брата за комунальні послуги не користувалася. Ігор звільнився з заводу, захворів і помер у 2011р., а через 40 днів, у листопаді 2011р. ОСОБА_1 прийшла до неї та сказала, щоб вона переоформила на неї спірний будинок. Вона ходила на консультацію до юриста, який їй сказав, що виселити ОСОБА_12 вона не може, оскільки в неї дитина-інвалід неповнолітня, тому їй прийшлося миритися з сім`єю ОСОБА_12 в своєму будинку. У них почалися конфлікти за комунальні послуги, оскільки ОСОБА_12 за них не сплачували.
Представник третьої особи за первісним позовом ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз» Сивоконь О.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні пояснила, що у спірному будинку за згодою власника встановлений газовий опалювальний прилад, є один особистий рахунок, комунальні послуги сплачуються, а правові підстави для встановлення додаткового обладнання та лічильника відсутні, тому зазначені вимоги є безпідставними.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, до суду не з`явився, надав заяву, якою зазначив, що жодна зі сторін у справі на обліку органу опіки не перебуває, даний спір до їх компетенції не відноситься, а тому просив справу розглянути за його відсутності, з урахуванням вимог діючого законодавства.
Згідно пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_18 судом встановлено, що ОСОБА_4 її рідна мати, а ОСОБА_1 дружина її дядька. Спочатку в спірному будинку мешкав її дідусь ОСОБА_7 , потім влітку 1999 він помер, та вона на той час мешкала у будинку і через 40 днів в цей будинок заселився її дядько зі своєю родиною. Оскільки у 1995 році цей будинок подарував дідусь її матері, то її мати - ОСОБА_4 , заперечувала проти вселення брата з сім`єю, оскільки вони бажали там мешкати. У 2001 році вони заселилися, але не в цілий будинок, а лише у половину будинку, оскільки у іншій мешкали ОСОБА_12 . Як проконсультував їх юрист, до повноліття дитини-інваліда вони не можуть їх виселити, у зв`язку з чим вони були вимушені і поставили перегородку в будинку та на вулиці. Після смерті батька у 2001 році вона переїхала мешкати у спірний будинок до матері, де мешкала з нею разом до 2012 року. До суду вони звернулися після смерті дядька ОСОБА_19 . Сім`я ОСОБА_12 зайняла більші по площі кімнати. Її мати сплачувала комунальні рахунки, і просила віддавати половину, але ОСОБА_12 грошей не давали. Сім`я ОСОБА_12 не була їх родиною, вони не мали спільних витрат і доходів. Вона працювала, а мати трохи працювала, потім її скоротили. Земельна ділянка була і є відокремлена парканом з сітки. Її мати ОСОБА_1 не повідомляла про заміну вікон у будинку, що дуже здивувало ОСОБА_9 . Газ провели десь у 2008р. за їх кошт, а почали займатися оформленням документів за 2-3 роки до того, ОСОБА_12 грошей на проведення газового обладнання не давали. Дядько брав кредит, оскільки йому були потрібні гроші погасити борг доньки, яка працювала у крамниці, оскільки в неї виявили недостачу. Дядько особисто у неї грошей не позичав. ОСОБА_12 ніколи не платили за комунальні послуги, пільгою дядька вони ніколи при сплаті комунальних послуг не користувались, і платили завжди 100%.
Свідок ОСОБА_20 допитана в судовому засіданні пояснила, що власником спірного будинку був батько ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , після смерті якого в будинку ніхто не мешкав. Сім`я ОСОБА_12 мешкала у тимчасовій споруді, а на 40 день після поховання вони заселилися у будинок, проти чого ОСОБА_4 заперечувала, але потім ОСОБА_9 вимушено погодилась, і просила зайняти меншу частину будинку, однак ОСОБА_12 стали мешкати у великій. Вороніна заперечувала і не бажала їх пускати. Вона мешкала у квартирі, приїздила, доглядала батька хворого на цукровий діабет. Нижниковські не доглядали за ним. ОСОБА_9 у 2001 році сама переїхала до будинку. Нижниковські самі зробили цегляну перегородку, ОСОБА_9 заперечувала. І після смерті свого чоловіка вона вселилася до меншої частини будинку. Нижиниковський, дідусь сам мешкав у будинку. Вороніна зробила сама собі вхід до будинку з іншого боку, ОСОБА_12 обіцяли виїхати, а свою доньку вона бажала поселити у свою половину. Вона часто бувала у гостях у ОСОБА_9 , яка добудувала собі кухню, прибудову під газове обладнання, яке було проведено за власний кошт ОСОБА_9 . З 2001 року у складі сім`ї ОСОБА_9 була донька, яка мешкала у спірному будинку, а ОСОБА_12 не були її родиною, вони не мали спільного бюджету, витрат. ОСОБА_9 ображалася, що ОСОБА_12 не платили за комунальні послуги, а після смерті ОСОБА_21 , ОСОБА_22 почала вислати через пошту їй копійки за комунальні послуги. ОСОБА_9 за власний кошт проводила газ. На стороні ОСОБА_9 є літня кухня, в будівництві якої Нижниковські участі не приймали.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_23 суду пояснила, що її чоловік був другом ОСОБА_12 , Вороніну вона не знає особисто. У спірному будинку АДРЕСА_1 вона ніколи не була, проте часто бував її чоловік. Нижниковський брав кредит на газ, розповідав на роботі, що дуже тяжко без газу, ОСОБА_9 не працює, гроші взяти не має звідки. Нижниковський розповідав, що він єдиний чоловік у сім`ї, робить все сам по господарству. ОСОБА_9 десь намагалася працювати, але не мала достатніх коштів. Брат з сестрою один одному допомагали, всі ці обставини відомі їй зі слів ОСОБА_12 Гоші, він приходив до них в гості. Нижниковський для проведення газу взяв кредит, і приходів до них займати кошти, та провів газ на весь будинок. ОСОБА_9 не заперечувала проти вселення у будинок сім`ї ОСОБА_12 , це також їй відомо зі слів її чоловіка.
Суд, заслухавши пояснення осіб, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності.
За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім`ї власника житлового будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, укладеного 01 серпня 1995 року між нею та ОСОБА_8 , що посвідчений державним нотаріусом другої Маріупольської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-2405 (том 1, а.с. 24-26).
Право особистої власності ОСОБА_4 на вказане домоволодіння зареєстроване на підставі договору у Жданівському бюро технічної інвентаризації 17.03.1998 року (том 1, а.с. 26).
З копії облікової книги для прописки громадян вбачається, що у спірному домоволодінні на час розгляду справи проживають та зареєстровані ОСОБА_1 з 04.09.1993 року постійно, її донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_2 , і відповідачка за первісним позовом ОСОБА_4 , що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні (том 1, а.с. 14-17).
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , запис зроблено 06.10.2005 року (том 3, а.с. 109-112).
Також з записів у обліковій книзі для прописки громадян вбачається, що в будинку з 23.07.1986 року був зареєстрований ОСОБА_8 , з яким відповідачкою ОСОБА_4 було укладено шлюб 09.01.1988 року, та який згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с. 15, 28).
З матеріалів справи встановлено, що на час реєстрації ОСОБА_8 , та його дружини ОСОБА_4 власником домоволодіння був його батько - ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (том 1, а.с. 24-25, 27).
З постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Приморського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області від 26.04.2013 року та з повідомлення про виселення та зняття з реєстрації від 18.12.2014р., надісланого позивачам за первісним позовом, судом встановлено, що з боку позивачів дійсно завдаються перешкоди у користуванні належним відповідачці ОСОБА_4 житлом та на її вимогу виселитися з будинку останні добровільно відмовились. Опитана під час досудового розслідування ОСОБА_4 показала, що з 1999 року між нею та братом ОСОБА_8 існувала домовленість про умовний розподіл будинку, порядок проживання у ньому та оплату комунальних послуг. (том 1, а.с. 29-30, 76-77).
З відповіді Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 буд АДРЕСА_1 , відкрито два особистих рахунка, за №071-133, відкритий 01 лютого 2001 року на ОСОБА_4 , за №071-441, відкритий 01 травня 2009 року на ОСОБА_8 , який в березні 2013 року був переоформлений на ОСОБА_1 (том 2, а.с. 42).
Згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 26.02.2013р., між КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» і ОСОБА_28 укладений договір надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с. 99).
Відповідно до квитанцій ОСОБА_1 сплачувала за комунальні послуги за користування спірним будинком у травні-серпні 2010 року, січні 2011 року, лютому 2011 року, серпні 2012р. (том 3, а.с. 103-104).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на спірний будинок на підставі договору дарування та після зміни власника спірного будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренді вселення наймачем чи на підставі ордера тощо, ст. 810 ЦК України ст. ст. 61, 64 ЖК України).
Також, судом, згідно пояснень сторін та допитаних свідків у їх сукупності встановлено, що у спірному будинку мешкають дві окремі родини родина ОСОБА_12 та родина ОСОБА_9 , які не пов`язані між собою спільним побутом та не ведуть разом спільне господарство, кожна з родин має свій окремий бюджет і самостійно веде своє господарство.
Як вбачається із матеріалів справи, угоди між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо порядку користування спірним жилим будинком не було.
Разом з тим до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.
Ураховуючи зазначені норми матеріального права, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом.
Таким чином, права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на проживання у спірному жилому будинку похідні від прав померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , членами сім`ї якого вони були.
Проте вбачається, що ОСОБА_8 власником жилого будинку по АДРЕСА_1 не був.
Тому, враховуючи вищевикладене, положення ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України, позивачі за основним позовом не відносяться до членів сім`ї власника будинку ОСОБА_4 .
Разом з тим новим власником будинку з 1995 року є ОСОБА_4 , яка відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю.
Також суд не бере до уваги посилання позивачки про те, що право користування спірним житлом позивачів підтверджується їх реєстрацією у спірному будинку в установленому законом порядку, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, т.я. таке право виникає і може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.
Посилання позивачів за основним позовом на положення ст.156 ЖК України в частині того, що припинення сімейних відносин із власником житла не припиняє право користування жилим приміщенням членами його родини, є в даному випадку неспроможним, оскільки вимоги ч.4 ст.156 ЖК встановлюють правовідносини між власником житла та членом його сімї, та не регламентують житлові правовідносини між новим власником та членом сім`ї попереднього власника.
При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що проживання сім"ї Нжниковських в спірному будинку та користування належною ОСОБА_4 на праві власності земельною ділянкою створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй будинком та земельною ділянкою.
Судом, на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016р. було запропоновано представнику відповідачки ОСОБА_5 уточнити зміст позовних вимог, оскільки визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення є різними способами захисту житлових прав, що не можуть бути застосовані одночасно, однак представник відповідача не уточнила позовні вимоги, посилалася на те, що ці вимоги можуть бути заявлені одночасно.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у позивачів за первісним позовом виникло право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом та застосовує до правовідносин, які склалися частину 2 статті 406 ЦК України.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Позивачі за первісним позовом вселились у спірний будинок в якості члена сім`ї попереднього власникаОСОБА_8 , який помер і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником спірного житлового будинку.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 спільним побутом із ОСОБА_4 не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому суд вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідачі за зустрічним позовом жодних правомочностей щодо спірного будинку не мають.
Аналізуючи вищевикладене та враховуючі встановлені судом обставини, а саме, що з 1995 року власником спірного домоволодіння є відповідачка ОСОБА_4 , а позивачі запервісним позовом не є членами її сім`ї та вселилися до спірного домоволодіння і були зареєстровані як члени сім`ї колишнього власника ОСОБА_29 , який був рідним батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , тобто, як дружина та діти рідного сина власника, який на час розгляду справи помер, суд приходить до висновку про відсутність прав користування будинком позивачами за первісним позовом та відсутність законних підстав для задоволення заявлених до ОСОБА_4 позовних вимог.
При цьому суд вважає, що та наявність у ОСОБА_2 статусу недієздатної особи, що обумовлено інвалідністю не є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.
Наведені обставини є також підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки матеріли справи свідчать, що ОСОБА_4 , як власнику, з боку позивачів дійсно завдаються перешкоди у користуванні належним їй житлом та на її вимогу виселитися з будинку останні добровільно відмовились, і спільним побутом із ОСОБА_4 не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, а тому суд вважає, що її права на належне на праві власності житло потребують захисту та приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог в частині припинення права ОСОБА_12 користування спірним будинком, їх виселення та зобов`язання останніх звільнити жилий будинок від належного їй майна та передати ключі власнику.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз» про встановлення порядку користування жилим будинком та усунення перешкод у встановленні додаткового газового обладнання відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення задовольнити частково.
Припинити право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 користування будинком АДРЕСА_1 .
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звільнити жилий будинок АДРЕСА_1 від належного їм майна та передати ключі від домоволодіння ОСОБА_4 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 18.12.2019 року.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 АДРЕСА_2