Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В. В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2018 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача матеріальний збиток в розмірі 44 704 (сорок чотири тисячі сімсот чотири) гривні 76 копійок; витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень; вирішити питання щодо розподілу судових витрат, зокрема стягнути з відповідача на користь позивача за юридичні послуги 6000 (шість тисяч) гривень та судовий збір 704 (сімсот чотири гривні) 80 копійок.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 07 червня 2018 року о 10 год. 05 хв. в м. Києві на шляхопроводі Одеський сталась ДТП за участю тролейбуса «ЛАЗ Е-183Д1» д.н.з., НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (надалі за текстом - третя особа), та автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль позивача зазнав пошкоджень, а тому, позивач має право на відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок ДТП.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року відкрито провадження у справі.

До початку судового засідання представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання, призначене на 28.05.2019 р. явку свого представника не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.61), про причини неявки суд не повідомив.

21.03.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 70-72).

Третя особа в судові засідання не з`являлась, про дату та час судових засідань повідомлялась належним чином (а.с.65, 68), про причини неявки суд не повідомила.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2018 року о 10 год. 05 хв. в м. Києві на шляхопроводі Одеський мала місце ДТП за участю тролейбуса «ЛАЗ Е-183Д1», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням третьої особи та автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль «Mazda» д.н.з. НОМЕР_1 належить позивачу на праві власності (а.с.9). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року по справі №752/12525/18, яка набрала законної сили 03 вересня 2018 року, винним у ДТП визнано третю особу, оскільки останній порушив вимоги п.13.1 ПДР (а.с.10).

Цивільно-правова відповідальність водія тролейбусу на момент ДТП не була застрахована.

Як зазначено в ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, ч.1 ст.1172 ЦК України передбачає спеціальний порядок відшкодування шкоди, а саме, у разі, якщо шкода була завдана особою під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків, така шкода підлягає відшкодуванню юридичною або фізичною особою, яка є роботодавцем завдавача шкоди.

Водій тролейбусу на момент ДТП працював в ТРЕД №1, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №316090 та узгоджується з наданою довідкою стороною відповідача від 17.10.2018 р. № 673 (а.с.11).

Обов`язок з відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, в силу вимог ст.1172 ЦК України покладається на відповідача.

Порядок визначення розміру заподіяної шкоди встановлений Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (надалі за текстом - Закон).

Відповідно до ст.ст.5, 7 Закону проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування.

Позивачем було надано Звіт №62/06/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 18 червня 2018 року, згідно з яким позивачу завдано матеріальних збитків на суму 44 704,76 грн. (а.с.12).

Також, позивач надав суду квитанції про сплату коштів за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 грн. (а.с.42).

Відповідно до ст.22 ЦК України реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже, вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може гуртуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню.

Відповідно положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідач у відзиві заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу на користь позивача, зазначаючи про те, що положення ст. 137 ЦПК України, передбачає імперативну норму щодо надання послуг адвокатом, яким ОСОБА_3 , відповідно до договору про надання юридичних послуг, не є.

Так, відповідно до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_3 діяв як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є послуги у сфері права, на підставі довіреності та договору про надання юридичних послуг (а.с. 7, 43-45). Кошти в сумі 3000 грн. позивачем згідно квитанції сплачено ОСОБА_3 , щодо якого в матеріалах справи відсутні відомості про зайняття ним адвокатською діяльністю.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку щодо відмови позивачу у стягненні з відповідача витрат за надання правової допомоги.

Водночас, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача матеріального збитку за витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 704 грн. 80 коп.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1172, ЦК України, ст.ст.4, 15, 76-84, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди - задовольнити частково;

Стягнути з КП «Київпастранс на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 44 704 (сорок чотири тисячі сімсот чотири) гривні 76 копійок;

Стягнути з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень; судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійки;

В інші частині задоволення вимог - відмовити;

Повне найменування:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 );

Відповідач - Комунальне підприємство «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, );

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН невідомий).

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк