Дата документу 20.08.2019 Справа № 314/3800/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3800/16 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/2128/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 13 червня 2006 року сторони уклали кредитний договір №ZPVLGK00000045, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16100 доларів США на термін до 11 червня 2021 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 05 квітня 2016 року має заборгованість 11555,31 доларів США., яка складається з наступного: 9269,56 доларів США. - заборгованість за кредитом; 1462,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 346,65 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 476,37 доларів США - заборгованість за пенею.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №ZPVLGK00000045 від 13 червня 2006 року у розмірі 11555,31 доларів США, що за курсом 25,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 квітня 2016 року складає 300 322,51 грн., та судові витрати.

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, який ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року залишено без розгляду.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошову суму у розмірі 11555,31 доларів США на відшкодування заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошову суму у розмірі 4504 гривні 84 копійки на відшкодування судових витрат.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не з`ясував всіх обставин справи, що мають істотне значення, та не надав їм належної оцінки та,посилаючись на недоведеність розміру заборгованості, необґрунтоване одночасне стягнення процентів та пені, а також винагороди за надання фінансового інструменту, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи судові рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу та пені згідно положень ст.549 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPVLGK00000045, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 16 100 доларів США на строк до 11 червня 2021 року та зобов`язався щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 1,00% на суму залишку заборгованості, а також винагороду за надання фінансового інструмента (комісію) у розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту (т1, а.с.11-14).

Відповідно до п.1.1 договору періодом сплати щомісячного платежу вважається період з 14 по 20 число кожного місяця.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у раз порушення позичальником будь-якого із зобов`язань з погашення кредиту позичальник зобов`язується сплачувати банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом також встановлено, що відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого має заборгованість за договором, яка станом на 05.04.2016 року за розрахунком банку становить 11 555,31 доларів США, та складається з: 9269,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 1462,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 346,65 доларів США - заборгованість по комісії; 476,37 доларів США - заборгованість за пенею (т.1,а.с.4-9).

За правилами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Таким чином, встановивши обов`язок позичальника повертати позику частинами та неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову банку в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 9269,56 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1462,73 доларів США; та пені (за період з 07.05.2015 року по 05.04.2016 року, тобто в межах річного строку) в розмірі 476,37 доларів США (490,90 - 14,53 = 476,37 доларів США).

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій та є належними та допустимими доказами і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказана позиція викладена в постанові Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 р.

Матеріали справи містять виписку з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , починаючи з 13.06.2006 року (т.1, а.с. 210-234).

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог безпідставні. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується доданою до позовної заяви, довідкою-розрахунком, а також випискою із особистого рахунку, в якому відображені всі банківські операції за спірним кредитним договором, які в силу ст.ст.76-78 ЦПК України є допустимими доказами у справі (т.1, а.с.4-9, 210-235).

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.127).

У передбаченому законом порядку письмові докази відповідачем не спростовані і не оспорені. Доказів в обґрунтування неправильності визначення суми боргу скаржник ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав, клопотання про призначення судових експертиз не заявляв, іншого розрахунку заборгованості не надав.

Відповідач не спростував доводів представника банку, що збільшення суми боргу за тілом кредиту на 35,81 доларів США станом на 21.12.2014 року пов'язана з виконанням пунктів 2.1.3,2.2.7 Кредитного договору щодо перерахування банком сплати страхових платежів за договором.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення на користь банку заборгованості за комісією в розмірі 346,65 доларів США знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За розрахунком банку заборгованість за комісією станом на 05.04.2016 року складає 346,65 доларів США.

Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в розмірі 0,21% щомісячно від суми наданого кредиту.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-17цс16.

За вказаних обставин позовні вимоги банка про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 346,65 доларів США задоволенню не підлягають.

Довід апеляційної скарги про необхідність врахування сплаченої станом на час розгляду справи комісію в рахунок погашення його заборгованості банку не заслуговує на увагу, оскільки зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, ухвалою суду від 13 вересня 2018 року залишено без розгляду, зазначена ухвала сторонами не оскаржена.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне нарахування банком та стягнення підвищених відсотків в розмірі 30,2%, колегія суддів вважає неприйнятним, з огляду на те, що пунктом 3.2 кредитного договору, укладеного між сторонами передбачено сплата підвищених відсотків за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту саме в цьому розмірі (а.с.12 зворот). Зазначений пункт кредитного договору недійсним не визнавався.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для зміни рішення суду згідно з вимогами ст.376 ЦПК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №ZPVLGK00000045 від 13 червня 2006 року станом на 05.04.2016 року у розмірі 11208, 66 доларів США, з яких: 9269,56 доларів США. - заборгованість за кредитом; 1462,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 476,37 доларів США - заборгованість за пенею.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4369,70 грн., ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 202,71 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4166,99 грн. (4369,70 грн. - 202,71 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPVLGK00000045 від 13 червня 2006 року станом на 05.04.2016 року у розмірі 11208, 66 доларів США, з яких: 9269,56 доларів США. - заборгованість за кредитом; 1462,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 476,37 доларів США - заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошову суму у розмірі 4166 гривень 99 копійок на відшкодування судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: