Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 331/4503/16-ц

провадження № 61-15677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Запорізька міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у складі судді Скользнєвої Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2016 року Запорізька міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03 квітня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області надано дозвіл № 371 на виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва - «Будівництво адміністративної будівлі, будівлі складу та будівлі сторожки» за адресою: АДРЕСА_1 (літ. М9-2, М10, М11-2)». Замовником будівництва є ОСОБА_1

24 грудня 2012 року Запорізькою міською радою прийняте рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя».

Пунктом 3.3 цього Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобов`язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

29 січня 2014 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізьській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 85.

Відповідач в порушення статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Порядку, затвердженого Запорізькою міською радою від 24 грудня 2012 року № 77, не звернувся до міського голови щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста та не перерахував до бюджету м. Запоріжжя грошові кошти для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, чим завдав позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 313 510, 10 грн (розмір пайової участі).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 313 510,10 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року позовні вимоги Запорізької міської ради до ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 313 510,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, відповідач не виконав свої обов`язки щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста та не перерахував до бюджету м. Запоріжжя грошові кошти для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, чим завдав позивачу збитки у формі упущеної вигоди в розмірі 313 510, 10 грн

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції ухвалили рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

28 листопада 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від Запорізької міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу. У письмовому відзиві позивач зазначив, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені. Просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 квітня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області надано дозвіл № 371 на виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва - «Будівництво адміністративної будівлі, будівлі складу та будівлі сторожки» за адресою: АДРЕСА_1 (літ. М9-2, М10, М11-2)». Замовником будівництва є ОСОБА_1

29 січня 2014 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізьській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 85, згідно якої, відповідач проводив будівництво адміністративної будівлі, будівлі складу та будівлі сторожки за адресою: АДРЕСА_1 ( літ. М9-2, М10, М11-2)».

ОСОБА_1 , як замовник будівництва, із Запорізькою міською радою договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжяне укладав, пайовий внесок не сплатив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) врегульовані правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні.

Обов`язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальноїінфраструктури населеного пункту передбачений частиною другою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

ОСОБА_1 є особою, щодо якої законом встановлено обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

24 грудня 2012 року Запорізькою міською радою прийняте рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя» (далі - Порядок).

На виконання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Порядком урегульовано організаційні та економічні відносини, пов`язані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя та укладання договорів про пайову участь.

Зокрема, пунктом 3.3 цього Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобов`язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є замовником будівництваадміністративної будівлі, будівлі складу та будівлі сторожки» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47 (літ. М9-2, М10, М11-2).

29 січня 2014 року департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізьській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 85.

Кошторисна вартість будівництва складає 3 135 101,00 грн, а тому розмір пайової участі складає 313 510,10 грн (3 135 101,00 грн х 10%). Розрахунок суми погоджено на засіданні погоджувальної комісії.

ОСОБА_1 , як замовник будівництва, в порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і затвердженого рішенням від 24 грудня 2012 року № 77 Запорізькою міською радою Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, не уклав із Запорізькою міською радою договір про пайову участь, таким чином не виконав свого обов`язку зі створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (не сплатив пайового внеску), чим завдав позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 313 510, 10 грн.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини третьої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) між сторонами виникли правовідносини, які є зобов`язальними.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом - відшкодування збитків.

Згідно з частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідач не уклав із Запорізькою міською радою договору про пайову участь, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

19 листопада 2015 року Запорізькою міською радою на ім`я відповідача було направлено вимогу про сплату суми збитків, де вказано, що добровільне укладання договору про пайову участь наразі вже не є можливим, оскільки сплив визначений законодавством строк для укладення такого договору. Сума коштів пайової участі може бути сплачена лише у вигляді суми збитків, завданих територіальній громаді м. Запоріжжя.

Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, який кореспондується зі зверненням відповідача до Запорізької міської ради іззаявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати на розвиток інфраструктури міста відповідну суму грошових коштів.

Тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідача Запорізька міська рада недоотримала коштів на розвиток інфраструктури міста у розмірі 313 510, 10 грн, що підтверджено розрахунком величини пайової участі при будівництві адміністративної будівлі, будівлі складу та будівлі сторожки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є.В. Коротенко

В. М. Коротун