Єдиний унікальний номер 235/1489/18 Номер провадження 22-ц/804/2305/19

Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Агєєва О.В., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу №235/1489/18

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року

(суддя Величко О.В., рішення ухвалено в м. Покровську Донецької області, повний текст рішення виготовлено 03 липня 2019 року)-,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення умов договору станом на 28.02.2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 33269,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом- 2073,89 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28934,98 грн.; заборгованості за пенею та комісією- 200грн.; штрафу (фіксована частина)- 500 грн., штрафу (процентна складова)- 1560,44 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та понесений судовий збір.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи і, зокрема на те, що нормативне регулювання в Україні правовідносин з використанням спеціальних платіжних засобів платіжних карт, регулюється, зокрема Законом України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ №750 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України; сучасний стан економіки та розвиток фінансової системи вимагає інших (не паперових) підтверджень видачі кредитних коштів; у постанові НБУ №705, зокрема вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо»; пунктом 1.1.7.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлений строк позовної давності у 50 років; укладаючи кредитний договір відповідач був ознайомлений з його умовами та вважав його розумним та справедливим; крім того, ініціатива щодо укладення договору, згода з умовами кредитування спочатку надійшла саме від відповідача згідно його заяви про укладення договору, а, отже, зупинивши свій вибір на ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач погодився з умовами надання кредиту, як такими, що його влаштовували; у відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; відповідач підписав кредитний договір (як і інші документи, які стосуються договору), маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним та здійснено в письмовій формі як цього і вимагає ст. 203 ЦК України; з посиланням на постанову Верховного Суду по справі №755/7704/15-ц апелянт зазначає, що, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок; оскільки судом першої інстанції цього не було зроблено, вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки судом було прийнято рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; посилання позивача на п. 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідач не був ознайомлений з ним; позивачем не підтверджено та не надано доказів підписання відповідачем договору, в якому б збільшилися позовна давність; вважає, що судом було належним чином досліджено подані сторонами докази, перевірено їх, оцінено в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені повістками, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-32).

Станом на 28.02.2018 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 33269,31 грн., яка складається з :

заборгованості за кредитом- 2073,89 грн.;

заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28934,98 грн.;

заборгованість за комісією- 200грн.

штраф ( фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова)- 1560,44 грн. (а.с.5-6).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.04.2019 року згідно підписаного кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії картки останній день 07. 2014 .( а.с. 88).

Договір складався з анкети- заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.( а. с. 7-32).

Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.( а. с. 90-113).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Привалами користування платіжною карткою» та «Тариф», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом та овердрафту в розмірі, встановленому тарифами банку.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором відповідач на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позивальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно виписки по руху коштів за карткою відповідача остання операція за карткою була здійснена 24.06.2014 року ( а.с. 6), строк дії картки - липень2014 рік включно, позов подано до суду 29.03.2018 року.

Судом також встановлено, що факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджено копією заяви, Умовами і правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з пропуску строку позовної давності, про що відповідачем, представником відповідача заявлено про його застосування відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, тому положення п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років на підлягають застосуванню.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції остання операція за карткою була здійснена 24.06.2014 року ( а.с. 6), що підтверджується випискою по руху коштів за карткою відповідача, строк дії картки - липень2014 року включно, позов подано до суду 29.03.2018 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують і є безпідставними, оскільки кредитні правовідносини врегульовані, перш за все, нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.10.2010 року послався на Тарифи банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, куди входить розділ 2.1.1«кредитні карти», розміщені на сайті банку, хоча до позовної заяви замість Тарифів надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини спірного договору.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо позовної давності в 50 років.

Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору також й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З пояснень відповідача вбачається, що ним не визнається вказівка банку про збільшення позовної давності до 50 років.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України у справі № 755/7704/15-ц є безпідставним, оскільки у цій справі судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Судді: