22-ц/812/1318/19Провадження № 22-ц/812/1318/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,.,

за участю: представника Інгульського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Іванченка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 1416/155/2012 за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року під головуванням судді -Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду, постановлену за скаргою

Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

на неправомірні дії та бездіяльність начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, заінтересована особа - ОСОБА_1 у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим та таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду із скаргою в якій просило визнати незаконними дії державного виконавця.

Скаржник зазначав, що на примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС) перебувало виконавче провадження ВП №381790303 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/1202, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» 1411,50 грн. судового збору, який був пред`явлений до виконання 03 червня 2013 року 06 грудня 2018 року на адресу ПАТ «Енергобанк» надійшла копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 листопада 2018 року.

Вказану постанову стягувач вважає незаконною та передчасною, так як державним виконавцем не вжито усіх заходів з примусового виконання рішення та допущено ряд порушень Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, не було накладено арешт на все майно боржника відразу при відкритті провадження, про що стягувач просив у заяві про відкриття виконавчого провадження. Крім того, для примусового виконання одночасно було пред`явлено інший виконавчий лист № 2/1416/1202, виданий 20 березня 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та інших боржників на користь ПАТ «Енергобанк» 87484,96 доларів США, 98039,11 грн. пені. Проте, постанову про об`єднання проваджень в зведене виконавче провадження державним виконавцем було винесено лише 10 червня 2013 року, тобто через сім днів після відкриття виконавчого провадження, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в постанові про повернення виконавчого документа державний виконавець повинен був зазначити всі фактичні обставини виконавчого провадження, з`ясовані під час виконання рішення: реквізити відповідей (повідомлень), згідно яких встановлено відсутність реєстрації за боржником рухомого чи нерухомого майна та які саме заходи були вжиті для примусового виконання рішення, що в даному випадку не вказано. Державний виконавець також повинен був вказати про відсутність у боржника доходів та невиявлення в останнього майна при перевірці майнового стану. Також, державним виконавцем порушені строки і періодичність проведення перевірки майнового стану боржника.

Державним виконавцем не були реалізовані і вимоги ст.188-13 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення на боржника за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця та застосування до нього приводу.

Таким чином ПАТ «Енергобанк» просило визнати незаконними дії державного виконавця з повернення виконавчого листа № 2/1415/1202, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва; скасувати постанову № 38179303 від 27 листопада 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо невжиття всіх заходів примусового виконання рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року в задоволенні вказаної скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець при примусовому виконані за № 2/416/1202/12, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» 1411 грн. 50 коп. судового збору, діяв в межах чинного законодавства та оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа без виконання є правомірною , оскільки іншого майна на яке може бути звернено стягнення відсутнє, а транспортні засоби в розшуку перебувають більше одного року.

В апеляційній скарзі ПАТ «Енергобанк» просить зазначену ухвалу суду від 07 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно з`ясував обставини справи та не звернув увагу на те, що державним виконавцем безпідставно не були застосовані заходи щодо примусового виконання рішень суду, а саме такі, як привід боржника співробітниками правоохоронних органів та інші.

Також, апелянт вказує, що при відкритті виконавчого провадження щодо стягнення 1411 грн. 50 коп. з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» від 03 червня 2013 року не накладено арешт на все майно належне боржнику, постанову про об`єднання виконавчих проваджень винесено 10 червня 2013 року, а не наступного дня, як встановлено законом. Постанову про арешт майна боржника винесено державним виконавцем не наступного дня після сплину строку наданого для добровільного виконання рішення суду, а 13 червня 2013 року. Проте вказана постанова про арешт майна на виконання відповідним органам була направлена лише 22 січня 2014 року, тобто через пів року після повідомлення Державною податковою службою про наявність банківських рахунків на ім`я боржника.

Крім цього, державним виконавцем не дотримано вимог закону щодо періодичності перевірки майнового стану боржника встановленого п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

На вказану апеляційну скаргу заступником начальника відділу Інгульским ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській обл. Іванченком І.В. надано відзив, в якому зазначено, що апелянт посилається на дії державного виконавця, як на його думку неправомірні, починаючи з відкриття виконавчого провадження, не звертаючи увагу про те, що такі дії вчинені поза межами законодавчо встановленого строку звернення до суду. У відзиві також вказано, що заходи примусового виконання на які посилається апелянт привід боржника чи то штраф, не є дієвими способами виконання рішення суду та є правом державного виконавця.

Також у відзиві зазначається, що під час відкриття виконавчого провадження в 2013 році це провадження перебувало у іншого державного виконавця. Тому вимоги за цей період до заступника начальника відділу Іванченка І.В. є безпідставними.

Доводи апелянта стосовно порушення виконавцем періодичності перевірки наявності майна боржника та наявності банківських рахунків, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, як то передбачено положеннями ч. 5 ст. 13 закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів, дослідивши наявні докази у справі, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 38178716 з примусового виконання виконавчого листа № 2/416/1202/12, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» 1411,50 грн. судового збору, виконавче провадження за яким відкрито постановою від 03 червня 2013 року (т. 2 а.с. 93).

Того ж дня також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38179303 з примусового виконання іншого виконавчого листа № 2/1416/1202/12, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за кредитним договором № 6 від 18 березня 2008 року, яка складається із 76900 доларів США основної суми боргу, 10584,96 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам, 5922,99 грн. пені за прострочені платежі по відсоткам, 92116,36 грн. пені за прострочення погашення основного боргу.

Постановою державного виконавця від 10 червня 2013 року об`єднано виконавчі провадження № 38178716 та № 38179303 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/1202 виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва до зведеного виконавчого провадження № 39740793, яке веде Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області (т. 2 а.с. 94).

Рішення добровільно боржником в строк, встановлений державним виконавцем, не виконано.

27 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 38178716 з примусового виконання: виконавчий лист № 2/1416/1202 виданий 20 березня 2013 року виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» 1411,50 грн. судового збору із зведеного виконавчого провадження № 39740793 (т.2 а.с.96).

Того ж дня 27 листопада 2018 року постановою державного виконавця виконавчий лист на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»повернутий стягувачу, так як транспортні засоби боржника знаходяться в розшуку більше року, а інше майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено (т. 2 а.с.97).

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відмовляючи в задоволенні скарги , районний суд зазначав, що державний виконавець діяв на підставі закону та в межах діючого законодавства, майна належного боржнику не виявлено, транспортні засоби , належні боржнику перебувають в розшуку більше одного року, а заявником не доведено, що виконавцем не всі виконавчі дії здійснені.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Так, згідно з пунктами 2, 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Судом встановлено, що 13 червня 2013 року у спірному виконавчому проваджені державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми боргу, яка складає у зведеному виконавчому провадженні 877107 грн. 30 коп. (т. 5 а.с. 9). 23 жовтня 2013 року на підставі вказаної постанови в державному реєстрі обтяжень рухомого майна здійснено відповідний запис.

Крім того обтяження зареєстровано також за постановою №39722335 від 18 грудня 2013 року - запис від 18 грудня 2013 року; за договором застави б/н від 13 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 - запис від 22 грудня 2016 року

В заставі ПАТ «Енергобанк» перебувають транспортні засоби: Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; BSS Metaco SD 338, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; Schmitz SPR 24, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до договору застави від 10.04.2008, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , в заставу передано транспортний засіб Toyota Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

15 липня 2013 року державним виконавцем за адресою: м.Миколаїв, вул. Казарського, 3/7, проведено опис та арешт майна належного ОСОБА_1 , а саме транспортних засобів: причіпа Schmitz SPR 24, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ; причіпа BSS Metaco SD 338, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; автомобіля марки Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

За результатами виконавчих дій складено акт опису та арешту майна від 15 липня 2013 року, майно залишено на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .

Згідно отриманої відповіді ДПС України від 13 червня 2013 року встановлено, що боржником відкриті рахунки в ПАТ КБ «Надра», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Енергобанк», філії ПАТ «Енергобанк» в місті Миколаєві, АТ «ОТП Банк», Миколаївському регіональному управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

13 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено до банківських установ 24 січня 2014 року та направлено платіжні вимоги відповідно до яких з відкритого боржнику в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунку списано 3,70 грн. На інших рахунках кошти відсутні або їх закрито.

23 травня 2014 року за заявою боржника ОСОБА_1 винесено постанову про заміну відповідального зберігача на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_6 .

За результатами електронних торгів реалізовано транспортні засоби: Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; BSS Metaco SD 338, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , від реалізації яких на депозит відділу надійшло 136548,25 грн. 24.07.2015 складний акт про проведення електронних торгів.

Транспортні засоби: Renault Magnum 430, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; Schmitz SPR 24, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , протягом торгів реалізовані не було.

20 травня 2015 року отримано лист представника ПАТ «Енергобанк» від 20 травня 2015 року № 37.1/02-155, яким стягувач надав згоду про залишення за собою нереалізованих транспортних засобів.

20 травня 2015 року за результатами виходу державного виконавця за адресою: м.Миколаїв , вул. Казарського 3 / 7 складено акт про відсутність описаного та арештованого майна згідно акту від 15 липня 2013 року.

20 травня 2015 року винесено постанову про оголошення розшуку майна боржника.

05 серпня 2015 року до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області направлено подання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності згідно статті 388 КК України по факту вчинення незаконних дій щодо майна описаного та арештованого при примусовому виконані рішення суду.

14 липня 2015 року розпочато досудове розслідування.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 травня 2015 по справі № 4-с/489/24/16 знято арешт з автомобіля Toyota Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

31 травня 2016 року за результатами виходу державного виконавця за адресою: м.Миколаїв, вул. Казарського 3/7 складений акт державного виконавця про виявлення транспортного засобу марки Toyota Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_5 .

17 жовтня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

У зв`язку з скасуванням електронних торгів рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2015 року по справі №489/4467/15-ц, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанціями, платіжним дорученням № 3126 від 17 липня 2017 року кошти в сумі 36548,25 грн. повернуті на рахунок ОСОБА_3 .

Із наданої на запит державного виконавця від 06 листопада 2017 року відповіді Інгульського об`єднаного УПФ України м.Миколаєва Миколаївської області встановлено, що боржник отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника на дитину ОСОБА_4 , звернення стягнення на яку не допускається відповідно до статті 72 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно повідомлень ДФС України від 14 лютого 2018 року, 26 березня 2018 року, 16 липня 2018 року, 23 листопада 2018 року за боржником відкриті рахунки не зареєстровано та інформація щодо джерела доходів не виявлена.

Згідно повідомлень ПФ України від 02 березня 2018 року, 26 березня 2018 року, 23 листопада 2018 року боржник не працює трудовим та цивільно-правовими договорами, отримує пенсію у розмірі 1490,07 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01 серпня 2017 року, яка наявна в матеріалах виконавчого провадження, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована з 31 травня 2016 року за ОСОБА_5 Попереднім власником був ОСОБА_1 (дата внесення запису 01 жовтня 2008 року).

Власником гаражу за адресою: АДРЕСА_7 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 листопада 2015 року є ОСОБА_6 (набула право власності на підставі договору дарування від 25 жовтня 2014 року). Попередній власник ОСОБА_1

Згідно останньої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27 листопада 2018 року, відомості про реєстрацію нерухомого майна за боржником відсутні, за винятком раніше відчуженого майна, яке вказано вище.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 листопада 2017 року, за поданням державного виконавця, встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Згідно листа Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2018 року № 0.184-1735/0/18-18 відомості про обмеження боржника внесені до відповідної бази.

15 лютого 2018 року направлені запити до відповідних державних органів за повідомленням яких майно за боржником не зареєстроване.

Згідно наданої на запит державного виконавця відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Миколаївській області від 10 квітня 2018 року № 667/31-2018 транспортні засоби боржника перебувають в активному розшуку на підставі постанови державного виконавця № 38179303 від 20 травня 2015 року.

Відповідно до останнього запиту від 17 серпня 2018 року до банківських установ, встановлено наявність рахунків у боржника відкритих АТ КБ «ПриватБанк» та виставлено платіжні вимоги на списання коштів.

Згідно акту державного виконавця від 26 листопада 2018 року, за адресою: АДРЕСА_6 , майно боржника ОСОБА_1 на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира на праві спільної часткової власності зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

З наведеного слідує, що державний виконавець, не системно вживав заходи щодо примусового виконання рішення суду, в зв`язку з чим вони виявилися не ефективними, оскільки під час примусового виконання боржник розпорядився належним йому нерухомим майном, описані та арештовані виконавцем автомобілі згодом були втрачені, банківські рахунки закриті. Таке призвело до невиконання судового рішення протягом тривалого часу.

Так, згідно з інформацією державного виконавця, повідомлення ПФУ стосовно джерел доходу боржника надходили до державного виконавця лише 02, 26 березня, та 23 листопада 2011 року, а інформація щодо відкритих рахунків надходила від 14 лютого, 26 березня, 16 липня та 23 листопада 2018 року.

Однак, така періодичність перевірки державним виконавцем майнового стану боржника не відповідає вимогам ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

26 листопада 2018 року за місцем проживання боржника, а саме АДРЕСА_6 , державним виконавцем складено акт державного виконавця. В даному акті міститься запис про те, що належне боржнику майно на яке можливо звернення стягнення не виявлено (т. 2 а.с. 106).

Проте з даного акту не вбачається суті та характеру проведених дій державного виконавця на підставі яких встановлено зазначений висновок у вигляді встановленого факту відсутності майна боржника на яке може бути звернено стягнення, що не відповідає вимогам п. 8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Враховуючи наведене, державний виконавець не здійснив всіх встановлених законом ефективних способів щодо примусового виконання судового рішення, та проявив бездіяльність у супереч вимогам ст. ст. 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», які регламентують здійснення заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей передбачених у ст. 48 цього Закону. А саме, державний виконавець не дотримався встановленої вказаною нормою періодичності перевірки джерел доходу боржника та його майнового стану .

Вказане в своїй сукупності призвело до тривалого невиконання рішення суду протягом часу з 13 червня 2013 року по теперішній час та порушення тим самим прав стягувача на доступ до суду та мирне володіння майном.

На таке районний суд не звернув належної уваги лише формально обмежився переліком здійснених державним виконавцем процесуальних дій, вважаючи їх достатніми та такими, що відповідають вимогам закону.

Також суд зазначив, що зворотні доводи заявника не підтверджені матеріалами справи. В той же час, районний суд не навів належного обґрунтування які саме докази має надати стягувач.

Крім цього, оскаржуваній постанові передувала постанова державного виконавця від 27 листопада 2018 року про виведення виконавчого провадження № 38178716 з примусового виконання, в якій міститься посилання на положення ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Однак вказана норма не передбачає такої процедури, як виведення виконавчого провадження з примусового виконання, а навпаки встановлює особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника.

За вказаного і оскаржувана постанова про повернення виконавчого документу, яка підлягала винесенню у зведеному виконавчому провадженню, не містить дат об`єднання виконавчих проваджень у зведене, не містить необхідного відображення проведених виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні стосовно виявлення майна боржника, та належної мотивації щодо прийнятого рішення, як то передбачено пункту 7 розділу І Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802. Тому із зворотнім висновком районного суду в цій частині не можна погодитись.

За такого, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав вважати що оскаржувана постанова державного виконавця від 27 листопада 2018 року про повернення виконавчого документу без виконання стягувачу є передчасною та неправомірною, в зв`язку з недостатнім вжиттям всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» державним виконавцем для виконання виконавчого документу, що вказує на наявність в його діях неправомірної бездіяльності. Вказане призвело до порушення прав стягувача, яким є ПАТ «Енергобанк», у виконавчому провадженні, порушеними та такими, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного, скарга ПАТ «Енергобанк» на неправомірні дії, бездіяльність та постанову державного виконавця є обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню, а ухвала районного суду скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєві від 07 березня 2019 року скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на неправомірні дії, бездіяльність та неправомірне рішення заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іванченка І.В. задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іванченка І.В. щодо порушення періодичності проведення перевірки майнового стану боржника, відповідно до вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також визнати неправомірними дії щодо винесення постанови від 27 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №38178716 про повернення виконавчого документа виконавчого листа № 2/1416/1202, виданого 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» судового збору 1411 грн. 50 коп. стягувачу та скасувати вказану постанову.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 27 серпня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова