РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2019 рокуСправа №451/1719/18
Провадження № 2/451/515/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Загайської І.В.

з участю: позивача, представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1719/18 за позовом ОСОБА_2 до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

06 грудня 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що підставі рішення Радехівської Ради народних депутатів 17 квітня 1997 року № 187 гр. ОСОБА_4 надано право на земельну частку (пай) розміром 2,46 га. 16 серпня 1995 року вище вказана особа померла, про що Вузлівською сільською радою видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 . За час свого життя спадкодавець не встиг здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. 23 серпня 1988 року спадкодавцем складено заповіт, в якому право на пай заповідає - племінниці ОСОБА_2 . Просить визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 2,46 га, яка розташована на території Вузлівської сільської ради та належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серія ЛВ № 13-137597 .

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задоволити.

Представник відповідача Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.36).

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 , виданим Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 16 серпня 1995 року (а.с.9).

23 серпня 1988 року спадкодавцем - ОСОБА_4 складено заповіт, в якому все своє майно заповідає - ОСОБА_2 (а.с.10).

З копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_5 , вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » (а.с.17).

Із копії сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ № 13-137597 , вбачається, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка, площею 2,46 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що знаходиться на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.11).

З довідок №1464 та №1463 від 21.08.2018 року виданих виконкомом Вузлівської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_4 була останнім і єдиним членом бувшого колгоспного двору по АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 дійсно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_4 у вищевказаному житловому будинку, крім неї, не був зареєстрований ніхто (а.с.12,13).

Відповідно до заяв № 179 та 178, засвідчених секретарем виконавчого комітету Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 05 листопада 2018 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтверджують той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживала спільно з тіткою ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 на протязі тривалого часу (орієнтовно 5 років до дня смерті ОСОБА_4 ), вели спільне господарство (а.с.14,15).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.59-61).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку (середню земельну частку), яка належала спадкодавцю, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії НОМЕР_3 , площею 2,46 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що знаходиться на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1217 (одна тисяча двісті сімнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 2.09.2019 року.