Дата документу 13.08.2019
Справа № 334/6118/17
Провадження № 2/334/427/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою, в обґрунтування якого зазначив, що від шлюбу з відповідачкою у нього народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася жити разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2017 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1228,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 491 від 17.07.2017. було встановлено певний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, але відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди побаченням батька та доньки та не виконує відповідне розпорядження, не дає можливості бачитися з дитиною, саме тому ОСОБА_1 вимушений був звернутися до Національної поліції України ГУНП в Запорізькій області, але отримав відповідь про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення.

Позивач працює не офіційно будівельником та має плаваючий графік роботи з двома вихідними днями на тиждень, який визначається окремо на кожний тиждень.

Донька ОСОБА_3 навчається в дитячому садку, а тому позивач просить суд 1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 ; 2) встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі: Четвер з 16.00 год. до 20.00 год., Субота з 09.00 год. до неділі 1300 год., по офіційним святковим дням України: 1 січня - з 09.00 год. до 20.00 год., 7 січня - з 09.00 год. до 20.00 год., Пасха - з 09.00 год. до 20.00 год., 1 травня - з 9.00 год. до 13.00 год., 9 травня - з 09.00 год. до 20.00 год., Трійця - з 09.00 год. до 20.00 год., 28 червня - з 09.00 год. до 20.00 год., 24 серпня - з 09.00 год. до 20.00 год., 14 жовтня - з 09.00 год. до 20.00 год., 25 грудня - з 09.00 год. до 20.00 год.; 3) спілкування з донькою має відбуватись на території фактичного проживання батька або на його розсуд; 4) дозволити батьку відвідувати та забирати дитину з дитячого садка, а в майбутньому із загальноосвітнього навчального закладу; 5) зобов`язати матір повідомляти батька про термін виїзду та місце перебування доньки за межі міста Запоріжжя шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед виїздом; 6) стягнути з відповідачки на свою користь сплачений судовий збір.

06.12.2017 року відповідачкою було подано заперечення на позов, в якому остання вказує, що ОСОБА_1 не надав жодного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог щодо чинення нею перешкод у спілкуванні з дочкою, до того ж, позивач з березня по серпень 2017 року не сплачував аліменти і на даний час має непогашений борг, а почав сплачувати їх лише після подання позову для того, щоб показати хоч якусь свою зацікавленість. Вказане свідчить про те, що останнім не виконуються обов`язки по догляду за дитиною, і не можна казати про те, що він дійсно бажає спілкуватися з донькою та піклуватися про неї.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 491р від 17.07.2017 року було визначено режим спілкування позивача з дочкою кожну п`ятницю місяця з 19.00 до 21.00, кожну суботу місяця з 10.00 до 12.30 та кожну неділю місяця з 17.00 до 21.00 за місцем проживання батька за адресою АДРЕСА_1 , проте останній ніколи не цікавився життям дитини, і після винесення вказаного розпорядження неодноразово порушував графік зустрічей, не приходив на них, навіть не повідомляючи про це і змушуючи дитину чекати на нього без усілякого сенсу.

Крім того, 09.10.2017 року (у четвер) позивач в порушення встановленого графіку прийшов до дитсадка, в якому навчається донька і вимагав зустріч і з нею. Адміністрація дозволила зустріч через те, що він стверджував, що мати дала дозвіл на це, але після зустрічі донька почала плакати та боятися батька, постійно просить не віддавати її батьку і не хоче йти будь-куди без виховательки або матері.

В запереченні ОСОБА_2 вказує, що не заперечує проти зустрічей батька з дитиною, але таким чином, щоб це не було на шкоду доньці, з якою і так потрібно проводити психокоррекційну роботу для позбавлення страху, що підтверджується висновком психолога дитячого садка. До того ж, позивачем було заявлено декілька позовних вимог нематеріального характеру, а судового збору, який останній просить стягнути на свою користь з відповідачки, було сплачено лише за одну вимогу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О. Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №644 від 23.10.2018 року, вказана справа Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф.

В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Під час розгляд справи, в судовому засіданні 07.12.2017 року підтримав свої уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача адвокат Заболотна Р.В. не з`явилась. Під час розгляду справи в судовому засіданні 07.12.2017 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, суду подала заяву про слухання справи без її участі. Під час розгляду справи, в судових засіданнях просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачки адвокат Хорошко С.В. в судове засідання не з`явився. Під час розгляду справи в судових засіданнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилась,суду надала заяву про слухання справи без їх участі. Просила прийняти рішення з врахуванням інтересів дитини.

Вивчивши письмові матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Відповідно до ст. 141 СК України, - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Спілкування одного з батьків, який мешкає окремо від дитини повинно відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий процес спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року (справа №334/5418/15-ц, провадження №2/334/2453/15). Згідно вказаного рішення, дитина проживає разом з матір`ю.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2017 року (справа №334/7648/16-ц, провадження №2/334/996/17) з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання доньки у твердій грошові й сумі у розмірі 1228,00 грн. щомісячно починаючи стягнення з 16.11.2016 року і до повноліття дитини.

Згідно Розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №491р від 17.07.2017 року «Про порядок участі у вихованні та спілкування ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 », вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 13.07.2017 року, протокол № 14/3 було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 враховуючи бажання дитини, режим її дня та стан здоров`я: 1) кожну п`ятницю місяця з 19.00 до 21.00 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю вільного пересування по місту та за його межами без присутності матері, при умові, що батько повертає дитину за місцем проживання матері; кожну суботу місяця з 10.00 до 12.30 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю вільної пересування по місту та за його межами без присутності матері, при умові, що батько повертає дитину за місцем проживання матері; кожну неділю місяця з 17.00 до 21.00 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю вільно пересування по місту та за його межами без присутності матері, при умові, що батько повертає дитину за місцем проживання матері; 2) спільний відпочинок дитини разом з батьком на час офіційних свят проводиться у рівних частинах з матір`ю та за домовленістю між батьками можливістю вільного пересування по місту та за його межами без присутності матері, при умові, що батько повертає дитину за місцем проживання матері; 3) зобов`язано обох батьків попереджати про від`їзд дитини за межі м. Запоріжжя; 4) попередити батьків: про необхідність своєчасного інформування другого із батьків під час виникнення ситуацій, які унеможливлюють виконання встановленого порядку; про недопустимість створення конфліктів в присутності дитини; про правові наслідки за підбурювання дитини проти одного з батьків; 5) контроль за виконанням розпорядження покласти на заступника голови районної адміністрації Гриценка В.В.

Під час розгляду справи позивач заявляв, що його колишня дружина постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, в обґрунтування чого було долучено до матеріалів справи Висновки надані уповноваженими особами Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 29.07.2018 року, 30.07.2017 року та 31.07.2017 року.

Прете, з вказаних документів вбачається лише те, що ОСОБА_1 до органів поліції звертався лише задля того, щоб було зафіксовано факт того, що ОСОБА_2 не надає можливості спілкуватись з дитиною, проте за результатами проведених перевірок ознак кримінального чи адміністративного правопорушення зі сторони останньої виявлено не було, як ні не було виявлено грубого порушення громадського порядку.

Позивачем в обґрунтування того, що він приймає участь в утриманні доньки до матеріалів справи було долучено три квитанції про сплату аліментів за 20.06.2017 року, 23.07.2017 року та 21.08.2017 року по 1326,00 грн. кожна.

Також як доказ того, що він цікавиться життям своєї доньки, ОСОБА_1 надав суду копії квитанцій від 15.11.2016, 04.01.2017, 13.02.2017, 24.03.2017 про сплату благодійних внесків у дитячий садок на загальну суму 450,00 грн. та копії квитанцій від 15.11.2016, 03.01.2017, 06.03.2017, 23.03.2017, 04.05.2017 про сплату вартості харчування доньки у дитячому садку на суму 1538,60 грн.

Згідно Довідки про розмір сплачених аліментів, наданої 06.12.2017 року Дніпровським відділом ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по грудень 2017 року включно сплатив аліментів у розмірі 4287,35 грн., що підтверджує пояснення відповідачки стосовно того, що ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів.

В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 надала суду копію письмових пояснень вихователя старшої групи ЗНВК № 109, яку відвідує дочка, а також письмові пояснення заступника директора цього закладу № 253 від 31.10.2017 року.

З наданих документів, вбачається, що 09.10.2017 року до дитсадка завітав ОСОБА_1 задля того, щоб провести час зі своєю донькою, проте під час спілкування з дівчинкою той поводив себе досить агресивно, морально тиснув на дитину. Після такої зустрічі, дівчинка була засмученою та наляканою. ОСОБА_1 виявив бажання приймати участь у вихованні дитини, у зв`язку з чим 09.10.2017 року з`явився на прийом до заступника директора дитячого садка, де йому було запропоновано прийти на свято до доньки, яке відбудеться 20.10.2017року, прийняти участь у роботі батьківського комітету, забирати дитину із садочка. Але прогулянки на ділянці та бесіди з донькою, які не завжди нею бажані, заважають режиму роботи дошкільного підрозділу та порушують права інших дітей. На всі запропоновані заходи ОСОБА_1 не прийшов.

Вказане також підтверджується долученою до матеріалів справи копією психологічної характеристики на ОСОБА_3 , наданою практичним психологом дошкільного підрозділу, згідно якої після спілкування з батьком ІНФОРМАЦІЯ_2 дівчинка стала плаксива, її турбують страхи, пов`язані з тим, що батько може забрати її від матері, а відтак дитина на прогулянках намагається переважно знаходитись біля вихователя.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що відповідачка не виконує вимоги, встановлені Розпорядженням заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 491р від 17.07.2017 року, в якому комісія з питань захисту прав дитини досліджуючи умови проживання сторін, висловила позицію про необхідність участі батька у вихованні дитини саме таким чином.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 159 СК України передбачено порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Позивач у позовній заяві лише перерахував нормативні акти, на підставі яких вирішуються спори щодо визначення способів у вихованні дитини і лише одним реченням зазначив, що відповідачка чинить перешкоди в спілкуванні з донькою, а тому просить вирішити спосіб спілкування з останньою через суд. Дане його твердження жодним чином не підтверджене. Також не надано жодного доказу на підтвердження обставин того, що відповідачка не виконує зазначене вище Розпорядження № 491р від 17.07.2017 року, яким ОСОБА_1 встановлено порядок участі у вихованні доньки, та чинить перешкоди у спілкуванні з останньою та у її вихованні.

Звернутися до суду з позовом про вирішення спору щодо участі в вихованні доньки ОСОБА_1 має лише в тому разі, якщо надасть докази, що другий з батьків ухиляється від виконання Розпорядженням заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 491р від 17.07.2017 року, а тому з огляду на вищевказане, суд, беручи до уваги надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи, що позивачу відмовлено в позові, керуючись п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати не повертаються.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.