ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5615/19 Справа № 209/2710/17 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року

по цивільній справі за позовом Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Орган опіки та піклування Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 від 04.08.2017 року, в жилому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , а саме однокімнатній квартирі, жилою площею 14,7 кв.м., було зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2

11 серпня 2018 року ОСОБА_1 було здійснено зняття з реєстрації місця проживання, що підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 від 10.09.2018 року, який також містив відмітку про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_6

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 знову зареєструвала місце свого проживання за спірною адресою.

Таким чином, на теперішній час у спірному жилому приміщені зареєстровано п`ять осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до листа департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 05.07.2017 року № 05-06/1892, відомості про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, а отже квартира належить до комунальної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.08.2017 року № 94747994 та № 94747771, відомості про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру у Державному реєстрі відсутні.

За результатами обстеження та в ході співбесіди з мешканцями зазначеного будинку встановлено, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з березня 2009 року, що підтверджується актами обстеження жилого приміщення, складеними ТОВ "Крона" 09.08.2011 року, 12.08.2013 року № 61 та КП "УКОЖФ" 09.08.2017 року.

Комісією у складі представників Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, дільничного офіцера поліції, голови ЛТК Дніпровського району, юриста КП "УКОЖФ", проведено обстеження вищевказаного житлового приміщення, в результаті якого встановлено, що мешканець сусідньої квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8 доглядав за квартирою АДРЕСА_1 , яку облаштував спортивним знаряддям. Зазначене підтверджується копією акту огляду житлового приміщення від 16.08.2017 року. Відповідачі у зазначеній квартирі не проживають з невідомих причин.

За інформацією Дніпровського ВП Кам`янського відділу ГУНП МВС України в Дніпропетровській області від 21.08.2017 року № 46-2/12-8997, відповідачі згідно бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУНП України в Дніпропетровській області в розшуку не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не утримуються під вартою.

Відповідачі не зверталися до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради з питання збереження за ними жилого приміщення та продовження строку їх можливої тимчасової відсутності, та невідомо про наявність підстав для збереження за ними жилого приміщення строком понад шість місяців.

Враховуючи вищезазначену інформацію, позивач вважав встановленим факт відсутності відповідачів у спірній квартирі більше шести місяців, протягом яких за ними зберігалось жиле приміщення.

Згідно листа КВП КМР "Міськводоканал" від 15.03.2018 року № 06-06/09-375 квартира підключена до централізованого водопостачання та водовідведення, проте вентиль на вводі холодного водопостачання опломбовано згідно акту від 03.11.1999 року, квартира знаходиться в нежилому стані. Крім того, теплопостачання та газопостачання у квартирі відсутнє.

Вказані факти додатково підтверджують факт не проживання відповідачів понад шість місяців та те, що вони добровільно вибрали інше місце проживання.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 лише 04.05.2018 року зареєструвала у спірному житловому приміщенні малолітніх дітей, але вони ніколи не проживали у даному житловому приміщенні, а були у ньому зареєстровані лише у віці чотирьох років, ймовірно у зв`язку із розглядом справи у суді.

На ОСОБА_3 складено постанову про адміністративне правопорушення у зв`язку із проживанням дітей без реєстрації місця проживання та порушенням ч.1 ст. 197 КУпАП. Батьки є законними представниками своїх малолітніх дітей та повинні дбати про їх права, у тому числі про реалізацію житлових прав та забезпеченню умов для розвитку дитини. Проте, згідно карток реєстрації особи на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстровано їх місце проживання 04.05.2018 року вперше, тобто з моменту народження і до настання чотирьох років вони ніде не були зареєстровані.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.03.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується, а тому перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 27.05.1994 року по 11.08.2018 року, та з 28.09.2018 року і по теперішній час), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 27.05.1994 року по теперішній час), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 04.05.2018 року по теперішній час), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 01.02.1998 року по теперішній час), що підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 та визнано сторонами у судовому засіданні.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2009 року добровільно не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без вчинення їм будь-яких перешкод у проживанні, і не знялися з реєстрації за вказаною адресою. Хоча відповідачем ОСОБА_1 протягом періоду з грудня 2003 року по жовтень 2018 року оплачувалися комунальні послуги у вигляді квартплати за вищевказану квартиру та плати за вивіз сміття. Відповідач ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 з 2009 року, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є малолітніми дітьми ОСОБА_3 , з народження не проживають в спірній квартирі.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після сімейної сварки в 2009 році вигнала зі спірної квартири відповідача ОСОБА_3 та до теперішнього часу чинить останній та її дітям перешкоди у користуванні нею. Ключі від спірної квартири знаходяться тільки у відповідача ОСОБА_1 , які остання не надає відповідачу ОСОБА_3 , вимагаючи у останньої сплатити 50 відсотків сплачених нею комунальних послуг. Раніше, до 2018 року відповідач ОСОБА_3 не зверталась до державних органів з цього приводу, намагаючись вирішити це питання на сімейному рівні. 29.04.2011 року ОСОБА_3 виповнилось 18 років, тобто до вказаної дати вона була неповнолітньою та взагалі не могла самостійно вирішувати де і з ким проживати. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взагалі є малолітніми. Згідно довідки з реєстру речових прав нерухомого майна, ОСОБА_3 не має у власності будь-якого нерухомого майна, єдиним житлом її та її дітей є спірна квартира.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4. не проживали в спірній квартирі з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну, в особі її державних органів, позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правовідносини що склались між сторонами врегульовані Житловим кодексом України.

Так, частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Згідно статті 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

В пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За правилами статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, за змістом вказаних норм матеріального права передбачено, що обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин.

Доводи Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки в ході розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку і фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4. не проживали в спірній квартирі з поважних причин, що підтверджується матеріалами справи, якими встановлено факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 проживанню в спірній квартирі відповідача ОСОБА_3 з 2009 року та відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_4. з дня їх народження, а також факт того, що відповідач ОСОБА_3 до 29.04.2011 року була неповнолітньою, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4. взагалі малолітні, з урахуванням того, що неповнолітня та малолітня особа не може самостійно обирати місце свого проживання, через що факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Актами від 09.08.2011 року, від 12.08.2013 року та від 09.08.2017 року, складеними ТОВ "Крона" та КП "УКОЖФ" встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з березня 2009 року, ці дані взяті зі слів заявника, тобто позивача по справі, та сусідів, проте інших доказів на підтвердження вказаних фактів суду надано не було.

Будь-яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин позивачем не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки вичерпного переліку поважних причин непроживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не проживали у квартирі з поважних причин, не втрачали зв`язок зі спірною квартирою, продовжували ставитися до неї як до свого житла, а їх періодична відсутність була викликана особливими обставинами.

Також, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.09.2019 року по цивільній справі № 209/3674/18 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом вселення її у вказане житлове приміщення.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Представник апелянта, належним чином сповіщений про день та час розгляду справи призначеної на 24 грудня 2019 року до суду не з"явився, причини неявки суду не повідомив та доказів на спростування зазначеного не надав.

Також. колегія суддів зауважує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними.

Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. За положенням ст. 105 ЦПК України належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом.

Звертаючись із позовною заявою Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради керувалася Положенням про адміністрацію Дніпровського району Кам`янської міської ради (далі - Положення), затверджене рішенням міської ради від 29.07.2016 року.

Відповідно до п.1.1. Положення адміністрація є виконавчим органом Кам`янської міської ради, що утворюється Кам`янською міською радою, діє на правах самостійного департаменту, створеним міською радою для реалізації функцій місцевого самоврядування на території Дніпровського району міста Кам`янське.

Згідно п.1.2. Положення адміністрація є складовою частиною єдиної системи місцевого самоврядування у місті, підзвітною і підконтрольною міській раді, підпорядкованою виконавчому комітету міської ради та міському голові.

До компетенції адміністрації району належить, зокрема:

- представництво у встановленому законодавством порядку інтересів адміністрації, територіальної громади, в судах та інших органах під час розгляду правових питань, спорів, з питань віднесення до повноважень адміністрації району;

- звернення до суду з правом належної сторони в судових спорах про визнання спадщини відумерлої, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв"язку з відсутністю понад шість місяців, з вимогою визнання незаконним володіння та користування житловим фондом та ведення іншої претензійно-позовної роботи (п.п. б п.3.2.54. Положення).

Разом з тим, Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради не зазначала в позовній заяві, саме в інтересах якої особи подано позов, оскільки, спірна квартира є комунальною власністю, власником якої є відповідна територіальна громада в інтересах якої і має виступати відповідна у місті рада або відповідний орган наділений в становленими законом повноваженнями.

Крім того, стосовно визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4. , ІНФОРМАЦІЯ_3 є малолітніми дітьми ОСОБА_3 , та онуками ОСОБА_1 , тобто є членами сім`ї відповідача ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами.

Право ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4. , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користування спірним житлом виникло з моменту їх народження й не припинилося у зв`язку із проживанням з матір`ю за іншою адресою, оскільки діти були зареєстровані за місцем проживання своєї матері, набувши право користування спірним житлом разом з нею.

У зв`язку з чим, правові підстави щодо визнання малолітніх дітей втратившими право користування спірним житловим приміщенням відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко