Справа № 682/3324/18
Провадження № 2/682/28/2020
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Маршал І.М.,
секретаря Мелашенко О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Зілінського В.Є., ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил Міністерства оборони України ( м. Шепетівка Хмельницької області) про поновлення строків звернення до суду, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернувся 14.11.2018 із позовом до суду до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил Міністерства оборони України про поновлення строків звернення до суду, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтуванні позову вказав, що 05.02.2015 року він уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, який було поновлено 05.01.2017 року, проходив військову службу в Міністерстві Оборони України у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач приймав участь у виконанні бойових завдань по захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
В ході проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей він захворів цукровим діабетом 2 типу, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні з 19 по 21.10.2016 року.
Стан його здоров`я після лікування погіршувався, тому він продовжив своє лікування в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону м. Харків з 21.10 по 01.11.2016 р. Під час лікування йому було підтверджено попередній діагноз:цукровий діабет 2 типу, виставлений під час лікування у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону м. Сєвєродонецьк. Та встановлено додаткові ускладнення його здоров`я в тому числі: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості в стадії декомпенсації.
Хвороба прогресувала, тому позивач змушений був продовжувати своє лікування. З 15 по 23.11.2016 р. в Хмельницькому військовому шпиталі. Після завершення лікування був направлений на ВЛК. ВЛК м. Хмельницький йому рекомендовано: дієта №9, контроль АТ та глюкози крові постійно, амбулаторне лікування продовжувати постійно вживати медикаменти, диспансерний нагляд лікаря частини, терапевта.
24.11.2016 року Госпітальна військова-лікарська комісія в/ч НОМЕР_2 м. Хмельницький видала позивачу Свідоцтво про хворобу №910 згідно якого йому підтверджено раніше виставлений діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, субкомпенсація, варикозне розширення підшкірних вен нижніх кінцівок без порушення кровообігу та функції. Захворювання пов`язано з проходженням військової служби. В Свідоцтві ВЛК вказано про те, що на підставі статті 13б ІІ Наказу МОЗ України №402 від 14.08.2008 р. «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» позивача визнано «Обмежено придатним до військової служби». У підтвердження вищевказаного Свідоцтва позивачу 29.12.2016 року було видано Посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .
Позивач вказує, що з 20.03.2017 року по 07.04.2017 року він знаходився на обстеженні та лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону м. Вінниця, де йому було підтверджено основний діагноз: цукровий діабет 2 типу, середнього ступеню важкості в стадії субкомпенсації. Вказані також супутні, пов`язані з основним захворюванням, хвороби: церебральний атеросклероз, ДЕП І ст., невротичний розлад, варикозне розширення підшкірних вен нижніх кінцівок без порушення кровообігу та функцій, ангіопатія сітківок обох очей.
З 20.10.2017 року по 31.10.2017 р. перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному лікуванні відділенні Хмельницького військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 . В ході лікування був виставлений клінічний діагноз: цукровий діабет 2 типу, середнього важкості, субкомпенсований, шлункова діспансія. Рекомендовано динамічне спостереження лікарем частини, дотримання дієти, прийняття ліків: діабетон МР60 мг. один раз вдень. Позивач вказує що з 23.01.2018 року по 31.01.2018 року він знаходився на стаціонарному обстеженні в терапевтичному відділенні Хмельницького військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 . В ході обстеження позивачу було виставлено діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, субкомпенсований; деформуючий артроз лівого колінного суглобу ІІ стадії з больовим синдромом, з незначним порушенням функції; деформуючий артроз правого акроміально-ключичного з`єднання І стадії з больовим синдромом, без порушення функції; сегментарне варикозне розширення пішкірних вен гомілок обох нижніх кінцівок; консолідований перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки (1993 р.). Обстежений ВЛК позивач на підставі статті 13б, 62в графи ІІ розкладу хвороб був визнаний обмежено придатний до військової служби. Рекомендовано: динамічне спостереження лікарем частини, дотримання дієти, прийняття ліків: діабетон МР 90мг один раз вдень, вранці під час їжи.
31.01.2018 року Хмельницькою шпитальною військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 за розпорядженням тво. командира в/ч НОМЕР_1 №158 від 22.01.2018 року, позивачу було виставлено діагноз: цукровий діабет 2 типу, середнього ступеню важкості в стадії субкомпенсований захворювання пов`язане із захистом Батьківщини; вході обстеження позивачу було виставлено діагноз цукровий діабет 2-го типу, середньої важкості, субкомпенсований; деформуючий артроз лівого колінного суглобу другої стадії з больовим синдромом, з незначним порушенням функції; деформуючий артроз правого акроміально-ключичного з`єднання першої стадії з больовим синдромом, без порушення функції; сегментарне варикозне розширення підшкірних вен гомілок обох нижніх кінцівок; консолідований перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки (1993 року).
Обстежений ВЛК позивач на пiдставi статтi 13б, 62в графи II розкладу хвороб - був визнаний обмежено придатний до військової служби. Рекомендовано: динамiчне спостереження лiкарем частини, дотримання дiєти, прийняття лiкiв: дiабетон МР 90мг один раз вдень, вранці під час їжи. 31.01.2018 року Хмельницькою шпитальною вiйськово-лiкарською комiсiєю в/ч НОМЕР_2 за розпорядженням тво. командира в/ч НОМЕР_1 № 158 вiд 22.01.2018р. менi було виставлено дiагноз: цукровий дiабет другого типу, середнього ступеня важкостi, субкомпенсований - захворювання пов`язане iз захистом Батькiвщини; Деформуючий артроз лівого колінного суглобу II стадії з больовим синдромом, з незначним порушенням функції; деформуючий артроз правого акромiально-ключичного з`єднання I стадії з больовим синдромом, без порушення функції; сегментарне варикозне розширення пiдшкiрних вен гомілок обох нижніх кінцівок без порушення кровообігу та функції - захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
Постановою ВЛК Хмельницького шпиталю на пiдставi статті 136, 62в графи ІІ розкладу хвороб - позивача визнано обмежено придатним до військової служби. Для встановлення йому iнвалiдностi медичнi документи щодо його захворювань було направлено на Хмельницьку обласну медико-соцiальну експертну комiсiю.
21.05.2018 року він був обстежений Хмельницькою обласною МСЕК та направлений на додаткове обстеження до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Днiпро.
В перiод з 04 по 14.06.2018р. перебував на стацiонарному лікуванні у відділенні неврології ДУ «УДНДI медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро, під час лакування йому було встановлено дiагноз основного захворювання: цукровий діабет ІІ типу, середнього ступеня важкостi, субкомпенсований; деабетична гепатопатія. ХБП ІІ ст.; діабетична нефропатiя ІІ ст.; ХПН 0 ст.; ангiопатiя сiткiвок обох очей: діабетична полінейропатія кiнцiвок з нерiзкими сенсорними порушеннями. Встановлені також супутні захворювання: хронiчний паренхiматозний панкреатити, в стадії н/ремісії. Варикозне захворювання нижніх кінцівок; ХВН І стадії; наслідки травмування (1993 р.) у виді зрощених кісток лівої гомілки, вторинної контрактури лівого гомілко-стопового сустава, артроз лівого колінного сустава І ст., НФС 0 ст., артроз правого ключично-акроміального з`єднання І ст. без функціональних порушень.
Було призначено постiйне медикаментозне лiкування: діабетон МР, діаформін SR берлітіон, вітаксон, дієта №9. Постійний нагляд лiкарiв за місцем проживання: ендокринолога, окуліста, травматолога, невропатолога, хірурга, терапевта. Щодо встановлення групи інвалідності то вирішення цього питання було відтерміновано.
Медичні документи щодо встановлення позивачу інвалідності перебували в Державному Закладі «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» м. Київ.
Проходячи військову службу у відповідача - в/ч НОМЕР_1 він за станом здоров`я одночасно лікуватись та виконувати свої функціональні обов`язки в повному обсязі передбачені посадовою інструкцією військовослужбовця не мав можливості, став втрачати вагу, схуд на 20 кiлограмiв. На його прохання надати йому легшу роботу, звільнити його вiд цiлодобових нарядів командування військової частини відмовлялось. Керiвництво військової частини постійно, систематично продовжувало посилати його в добовий наряд, вимагати вiд нього 100 вiдсоткове виконання обов`язків військовослужбовця, в той час як я комiсiєю ВЛК був визнаний обмежено придатний до військової служби. Виконання в повному обсязi своїх службових обов 'язкiв негативно впливало на стан його здоров`я, який з кожним днем проходження військової служби погіршувався.
10.07.2018 р. позивач змушений був звернутися до Хмельницького військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 , де був оглянутий терапевтом цього шпиталю ОСОБА_3 , який записав в його медичну картку амбулаторно хворого: «рекомендувати - звільнити з добових нарядів». Підтвердив діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, субкомпенсований.
3 вказаним висновком лікаря звільнити позивача з добових нарядів він в черговий раз звернувся до командування військовою частиною, просив не посилати його в добовi наряди, надати йому iншу роботу не пов`язану з цілодобовим чергуваннями посилався на Наказ МОЗ України № 402 вiд 14.08.2008р. «Про затвердження Положення про вiйськово-лiкарську експертизу в Збройних Силах України». Однак отримав відмову у переведенні його на легшу роботу.
Командування військовою частиною запропонувало йому звільнитися з військової служби за сімейними обставинами, так як легшої роботи на яку він міг би бути переведений у військовій частині немає.
У липнi 2018 року він змушений був звернутися до командира військової частини з Рапортом про своє звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
23.07.2018р згiдно Наказу № 223 командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) та Наказу № 15-РС вiд 23.07.2018р. командира військової частини (по особовому складу) його було звільнено у запас за пунктом «г» ( через сімейні обставини - наявністю у військовослужбовця трьох i більше дітей до 18 років) п.2 ч.5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу». Його було направлено для зарахування на військовий облік до Славутського ОМВК Хмельницької області.
Після звільнення він продовжував виконувати рекомендації лікарів, амбулаторно лікувався. Очікував на висновки МСЕК, тобто встановлення йому інвалідності, визнання його повністю непридатним до військової служби. 17.10.2018 року він отримав з ДЗ «Центральної МСЕК МОЗ України» м. Київ повідомлення №658/10/18 від 07.10.2018 р. про встановлення йому діагнозу наступного змісту: «виявлені функціональні порушення з боку ендокринної системи, опорно-рухового апарату обмежують життєдіяльність в легкому ступені». Для остаточного прийняття рішення щодо встановлення інвалідності медичні документи було направлено до Хмельницької обласної МСЕК.
21.10.2018р. поштовим відправленням він отримав Довідку з Хмельницької обласної МСЕК серiя АГ № 0018121 вiд 21.05.2018р. згідно якої йому встановлена: «втрата професійної працездатності до військової служби в розмірі 20 відсотків. Причиною втрати професійної працездатності визнано: захворювання пов`язане iз захистом Батьківщини». Таким чином, висновком Хмельницької обласної МСЕК він був визнаний придатним до несення військової служби з відповідними обмеженнями на 20%. Іншої роботи, крім роботи військовослужбовця, позивач будучи обмежено працездатним виконувати не може, тому бажає поновитися на службі та продовжувати її нести у відповідача у військовій частині НОМЕР_1 .
Бажає щоб суд поновив для нього строк звернення до суду про поновлення на роботі який він пропустив з поважної причини: хвороби та необхідності лікування. Крім того, позивач очікував Висновок МСЕК про встановлення йому групи інвалідності яка могла бути підставою про звільнення його з військової служби за станом здоров`я по інвалідності. Такий висновок МСЕК він отримав 21.10.2018 р., але не про встановлення йому групи інвалідності, а лише про обмеження його придатності до військової служби на 20 відсотків. Тобто МСЕК визнала його придатним до військової служби з вiдповiдними обмеженнями передбаченими Наказом МОЗ України № 402 від 14.08.2008р. «Про затвердження Положення про вiйськово-лiкарську експертизу в Збройних Силах України». Ця обставина змушує його порушити питання про поновлення його на військову службу, а відповідно i про поновлення йому строків звернення до суду за захистом своїх прав вiдповiдно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України.
Позивач вража, що незаконними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав на працю та отримання заробітної плати, матеріально забезпечити багатодітну сім`ю.
Крім того, незаконне позбавлення позивача роботи негативно вплинуло на матеріальний стан його сім`ї, що відповідно викликало в нього душевні страждання та хвилювання, переживання за їх долю, що негативно вплинуло на стан його здоров`я.
Незаконне звільнення його з роботи потягло за собою до втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього та членів його сім`ї додаткових зусиль для організації життя великої сім`ї.
Позивач вважає, що причиною його примусового звільнення з військової служби стало його захворювання, яке перешкоджало йому нести службу в цілодобових нарядах. Командування військової частини відмовило йому у переведенні на легшу роботу, змусило його подати рапорт на звільнення, в той час як він потребував можливості працювати, отримувати заробітну плату, матеріально утримувати свою сім`ю.
При цьому командування військової частини не врахувало, що своє здоров`я він фактично втратив під час походження військової служби захищаючи суверенітет та незалежність своєї країни.
Просить суд поновити йому строк звернення до суду про скасування наказів про його звільнення, про поновлення його на військову службу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди; визнати протиправним та скасувати Наказ №223 від 23.07.2018 року командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині) Збройних Сил Міністерства Оборони України; визнати протиправним та скасувати Наказ № 15-РС від 23.07.2018 року командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) Збройних Сил Міністерства Оборони України; поновити позивача старшого сержанта ОСОБА_1 на посаду командира 1-го автомобільного відділення 2-го автомобільного взводу 2-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил Міністерства Оборони України з дня звільнення 23.07.2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 23.07.2018 року по час поновлення його на військову службу; стягнути на користь позивача із відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень; судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав просив задовольнити їх в повному обсязі.
Представники відповідача в поданому до суду відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечили, вказали, що відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ між позивачем та відповідачем було укладено контракт. За час проходження військової служби позивач захворів та 31.01.2018 року Хмельницькою військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 йому було встановлено діагноз: цукровий діабет другого типу, середнього ступеня важкості, субкомпенсований захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Позивача визнано обмежено придатним до військової служби відповідно до свідоцтва про хворобу №75 від 27.02.2018 року. Даний факт ніколи не заперечувався відповідачем та навпаки відповідач сприяв оздоровленню позивача, про що свідчать численні направлення на лікування в медичні заклади Міністерства оборони України.
Відповідно до Наказу Міністерства оборони України №510 від 10.10.2018 року «Про затвердження Переліку органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, в яких посади можуть бути заміщенні військовослужбовцями, які визнанні військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби», військова частина НОМЕР_1 за п.230 включена в даний перелік, що свідчить про можливість проходження служби військовослужбовцями за контрактом, які визнанні військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби.
За період служби позивача рапортів щодо переведення його на іншу посаду відповідачу не надходило.
Відповідач зазначає, що відповідно до функціональних обов`язків головного сержанта - командира вiддiлення 1-го автомобільного відділення 2-го автомобільного взводу 2-ої автомобільної роти, на якій перебував позивач вiн зобов`язаний навчати та виховувати особовий склад, особисто проводити зайняття, знати тактику дій взводу в різних видах бою, дбати про ввірене йому військове майно, вміло ним розпоряджатися. Посадові обов`язки відповідача не передбачають високих фізичних та психологічних навантажень, а лише відповідних навичок та спеціальних вмінь, яких потрібно навчити підлеглий особовий склад (який по штату складає 8 чоловік). Враховуючи стан здоров`я позивача та невелику чисельність військовослужбовців у військовій частині, якi відповідно до своїх звань можуть нести службу в добовому наряді, його було призначено черговим по роті. Відповідно до функціональних обов`язків чергового роти, які затвердженні ЗУ «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», передбачено знаходження чергового в приміщенні казарми, несення служби без важкої екіпіровки та зброї на вiдмiну вiд інших добових нарядів, що підтверджує факт невеликого навантаження.
Факт рекомендації звільнення від добових нарядів зафіксовано в медичній карті позивача, однак даний факт носить рекомендаційний характер i надавав право позивачу звернутися з вiдповiдним рапортом до командування військової частини про відсторонення вiд добових нарядів. Даним правом позивач не скористався, будь-яких дiй останній не вживав, документів на переведення його на іншу роботу чи звільнення від добових нарядів не надавав, продовжував добровільно виконувати функціональні обов`язки та обов`язки посадової особи в наряді.
Відповідач зазначає, що перед кожним заступанням в добовий наряд медичний працівник частини опитує особовий склад, який заступає на чергування щодо наявності причин та умов які перешкоджають їм виконувати службові обов`язки за станом здоров`я чи психоемоційним станом. Отже, заяви позивача про те що він повторно звернувся до командування частини з проханням «не посилати його в добові наряди», надати іншу роботу не пов`язану з цілодобовим чергуванням, посилаючись на Наказ Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року, не підтверджені жодними документами.
Щодо обставин того, що позивач під примусом написав рапорт на звільнення, відповідач зазначає, що згідно ст. 40 КК України фізичний примус (насильство) це протиправний фізичний вплив на людину (наприклад, застосування фізичної сили, нанесення удару, побоїв, тілесних ушкоджень, введення в організм різноманітних препаратів тощо) з метою примусити її вчинити злочин. Непереборним визнається такий фізичний примус, при якому особа цілком позбавлена можливості керувати своїми діями. Психічний примус це погроза застосування до особи фізичного насильства або заподіяння матеріальної або моральної шкоди (наприклад, погроза вбити, знищити або пошкодити майно, поширити відомості, що ганьблять особу, тощо) із метою спонукати іі вчинити злочин.
Відповідач зазначає, що під час проходження військової служби за контрактом до відповідача фізичний та психічний примус не застосовувались, всі його дії були добровільно, а виконання службових обов`язків здійснювалась відповідно ЗУ « Про військовий обов`язок i військову службу», Закону України «Про статути Збройних Сил України», Указу Президента «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та керівних наказів. Доказом цього є медична документація, в якій зазначені всі набуті хвороби, під час оглядів тілесних ушкоджень не виявлено, психічний стан в нормі, рапорти, накази, довідки, направлення та інша службова документація.
03.05.2018 року пiд час планової роботи з особовим складом, командиром 2-ї автомобільної роти молодшим лейтенантом ОСОБА_4 , в присутності командира взводу ОСОБА_5 , було проведено бесіду з головним сержантом 1-го вiддiлення 2-го автомобільного взводу 2-ї автомобільної роти молодшим сержантом Дороховим I.B., стосовно «Бажання служити в лавах ЗСУ». Під час бесіди ОСОБА_6 виявив бажання звільнитись з лав ЗСУ, про що зазначено в аркуші бесіди. 18.07.2018 року позивач особисто до стройової частини військової частини НОМЕР_1 надав рапорт (вх. № 964/2) разом з додатками (свідоцтва про народження дітей та медична довідка), погоджений командиром частини. В рапорті позивач просив звільнити його з військової служби за контрактом в запас за пунктом «г» ч. 2 п. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (за сімейними обставинами: наявність трьох i більше дітей до 18 років).
Згідно вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 223 від 23.07.2018 року про звільнення позивача за пунктом «г» ч. 2 п. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».
Отже, всі дії відповідача стосовно позивача були в межах норм чинного законодавства. А відтак, заявлений позов є безпідставним.
Відповідач наголошує, що до позивача неодноразово застосовувались заохочувальні заходи, про що свідчать подяки та грамоти, які зазначені у службовій картці позивача. Стягнення до позивача не застосовувалось.
Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази, суд знаходять заявлений позивачем позов безпідставним, необґрунтованим, з огляду на наступне.
05.02.2015 року ОСОБА_1 в черговий раз уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, проходив військову службу в Міністерстві Оборони України у військовій частині НОМЕР_1 . Дані обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 виданої 25.04.2006 року, копіями контрактів та сторонами в судоовум засіданні не заперечувалися.
Згідно даних тієї ж трудової книжки 23.07.2018 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби за контрактом з Збройних Сил України у запас за підп. г пункту 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до даних наказу №223 від 23.07.2018 року підставою для звільнення вказано через сімейні обставини наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років. Підстава: рапорт старшого сержанта Дорохова І.В. вх. № 964 від 18.07.2018 та наказ командира ВЧ НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 23 липня 2018 року №15-РС.
За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Контракт згідно положень ст. 21 КЗпП України є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Статтю 20 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» регулюється проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється ( розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду, зокрема, за наявності у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Стороною позивача не надано жодних доказів того, що відповідачем чинився на нього тиск у будь-який спосіб, аби він подав рапорт про звільнення саме з зазначених у ньому підстав.
Наявність захворювання у позивача, яке діагностовано 19.10.2016 як цукровий діабет 2 типу, підтверджується наданими медичними документами, зокрема епікризом військово-медичного клінічного центру із медичної карти стаціонарного хворого № 2485, та іншою медичною документацією, сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, разом з тим необхідність періодичного лікування позивача відповідачем не обмежувалася, про що свідчать численні періоди його лікування в подальшому протягом 2016-2018 р.р.
Разом з тим, позивач не звертався із відповідними рапортами щодо необхідності виконання рекомендацій лікарів ( зокрема щодо обмеження його у цілодобових нарядах) в умовах несення ним військової служби за контрактом.
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, відповідно до ст. 233 КЗпП України.
Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Так, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що заявляючи вимогу про поновлення на роботі позивач не дотримався строку встановленого ст. 233 КЗпП України, з огляду на те, що позов до суду подано 14.11.2018, в той час як повідомлено про звільнення 23.07.2018 р., проте суд застосовує наслідки пропуску строку позовної давності - відмовляє в задоволені позову в разі встановлення порушення прав.
Разом з тим, беручи до уваги, що судом не встановлено обставин які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 при звільненні, підстави для застосування наслідків пропуску вищезгаданого строку відсутні.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказів від 23.07.2018 №223 та 15-РС та поновлення на посаді, рівно як і про стягнення середньомісячного заробітку не можуть бути задоволені, оскільки права позивача при звільненні порушені не були порушені.
Також відсутні підстави і для задоволення вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 50 000,00 грн., зважаючи на наступне.
Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили по порушення прав позивача з боку відповідача, підстави для стягнення немайнової шкоди відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 ,82, 229,259,264,265 ЦПК, суд, -
В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил Міністерства оборони України ( м. Шепетівка Хмельницької області) про поновлення строків звернення до суду, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено 27.12.2019.

Суддя Маршал І. М.