Дата документу 28.08.2019 Справа № 331/6692/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/6692/18 Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/2485/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Дашковської А.В.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 серпня 2018 року він був прийнятий на роботу до Запорізького Академічного ліцею на посаду сторожа.

04 грудня 2018 року він був звільнений з роботи відповідно до статті 40 пункту 3 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення .

Позивач зазначає, що раніше ні з якими наказами про порушення трудової дисципліни не ознайомлювався, а звільнення могло бути з ініціативи завгоспа, яка примушувала робити його іншу роботу не пов`язану з обов`язками сторожа.

Вважає, що відповідач суттєво порушив його права на працю, відповідно до діючого законодавства так, як згідно статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, а саме роботу по прибиранню території, дрібні доручення по слюсарним, малярним та іншим роботам не пов`язаним з обов`язками сторожа.

Просив суд поновити його на роботі в Запорізькому академічному ліцеї на посаді сторожа, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.12.2018 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Запорізький академічний ліцей Запорізької міської ради Запорізької області надав суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 24 серпня 2018 року прийнято на посаду сторожа Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області за строковою трудовою угодою по 15 серпня 2019 року з випробувальним терміном 1 місяць.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис з Робочою інструкцією сторожа.

Відповідно до п. 1.4 Робочої інструкції сторожа, у своїй роботі сторож керується правилами й нормами охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту, а також Статутом і Правилами внутрішнього розпорядку школи, цією Інструкцією.

Пунктом 1.3 Робочої інструкції сторожа визначено, що сторож підпорядкований безпосередньо завідувачу господарством.

Наказом відповідача № 030 к/тм від 17.09.2018 року до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення пунктів 1.3, 2.1, 2.4 , 2.6, 2.7 робочої інструкції сторожа.

Зазначеним наказом встановлено, що за період роботи з дня прийняття по 17.09.2018 року ОСОБА_1 неодноразово порушувалася трудова дисципліна, а саме: паління на території закладу, пропуск сторонніх людей до будівлі школи, перебування сторонніх людей у вихідні на території школи, не дотримання режиму обходу території будівлі школи з середини та зовні, використання ненормативної лексики в стосунках з учасниками освітнього процесу.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення стали доповідні завгоспа ліцею Кобзар Л.В. від 23.08.2018 року, ОСОБА_2 від 28.09.2018 року, ОСОБА_3 від 11.09.2018 року, ОСОБА_4 від 10.09.2018 року, ОСОБА_4 від 14.09.2018 року.

Відповідно до акту від 13 вересня 2018 року, складеного в присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовився писати пояснювальну щодо виявлених порушень трудової дисципліни, а актом від 17 вересня 2018 року, складеним в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтверджується , що ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про те, що ознайомлений з наказом № 030 к/тм від 17.09.2018 року про оголошення догани.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обставини щодо систематичного порушення ОСОБА_1 робочої інструкції сторожа, відмови від надання пояснень щодо виявлених порушень трудової дисципліни та відмови щодо ознайомлення з наказами по установі підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_4

Після накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від працівників Запорізького академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 19.11.2018 року, 26.09.2018 року, 28.09.2018 року знов надійшли доповідні на ім`я директора ліцею ОСОБА_11 щодо порушення трудової дисципліни, висловлювання нецензурною лайкою, не допуску до робочого місця працівників їдальні.

24.09.2018 року ОСОБА_1 надав пояснення щодо не допуску на робоче місце працівника їдальні.

Наказом № 017 н/аг від 30.11.2018 року «Про рівень виконавської дисципліни технічними працівниками Академічного ліцею» встановлено, що «неодноразово під час чергування сторожа ОСОБА_1 адміністрацією школи були встановлені факти порушення пропускного режиму, в вихідні під час чергування сторожа ОСОБА_1 в будівлі школи перебувають сторонні люди (це видно з камер спостереження). На зауваження адміністрації ОСОБА_1 не реагує, або відповідає ненормативною лексикою. ОСОБА_12 поводиться з співробітниками. Є доповідні від прибиральниць та завгоспа. Так, 18.11.2018 безперешкодно пройшла на територію ліцею представник ТВО. На зауваження заступників директора з НВР ОСОБА_5 , ОСОБА_13 . ОСОБА_1 ніяк не відреагував. На запитання завгоспа ОСОБА_4 про те, чому стороння людина пройшла безперешкодно до школи, відповів: «Палив на вулиці біля сходів». Коли завгосп пояснила, що паління на території школи є також грубим порушенням трудової дисципліни, у відповідь почула також ненормативну лексику. Пояснювальні у всіх випадках порушень трудової дисципліни, порушень робочої інструкції, розпоряджень ОСОБА_1 писати відмовляється».

Вищезазначеним наказом визначено винести питання на профспілковий комітет про звільнення ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 п.3 Кодексу Законів про працю України.

Витягом з протоколу № 27 засідання профспілкового комітету ППО Академічного ліцею від 04.12.2018 року, в присутності ОСОБА_1 , з урахуванням його заперечень, надано згоду на звільнення сторожа ОСОБА_1 за ст. 40 п.3 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.

Наказом № 212 к/тр від 04.12.2018 року Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області звільнено ОСОБА_1 за ст. 40 п. 3 КЗпП України.

Підставою винесення наказу стали доповідні завгоспа, наказ № 30 к/тм від 17.09.2018 року, рішення профспілкового комітету ППО Академічного ліцею від 04.12.2018 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Тобто, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Дана норма застосовується для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов`язків та дотримався порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення, звільнивши позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, у задоволенні яких судом відмовлено, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані апелянтом належним чином.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: