ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4324/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/817/764/19 Доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Ткач З. Є., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін - представника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка А.Р., представника ПАТ "Державний ощадний банк України" - Маракіної О.Г., представника Тернопільського районного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області - Лірука І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4324/14-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, ухвалену суддею Дуда О.О., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гуцалюк Андрій Романович звернувся в суд із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №607/4324/14-ц, виданий 07 вересня 2017 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2014 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржником в гривневому еквіваленті заборгованість на суму 331200 грн. була сплачена в повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гуцалюк Андрій Романович просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року та задоволити заяву ОСОБА_1 повністю, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 . - адвокат Гуцалюк А.Р. зазначив, що рішенням суду у 2012 році стягнуто всю суму заборгованості, норми кредитного договору про порядок розрахунків вже втратили свою силу, а тому, порядок погашення заборгованості визначався судовим рішенням і як наслідок, виконавчим листом у даній справі. Посилання представника стягувача на те, що такі кошти ним були зараховані як погашення за відсотками не можуть братись судом до уваги, оскільки, як було зазначено, кредитний договір вже не регламентує порядок зарахування коштів на рахунок банку. Окрім того, статтею 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, тому ОСОБА_1 виконано грошове зобов`язання в національній валюті України - гривні.

Від Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять, в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - відмовити, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року - залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, доводи в ній не підтверджено жодними належними, допустимими та достатніми доказами, а ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм процесуального права із застосуванням належних норм матеріального права. Суд першої інстанції вірно встановив, що платіжні доручення не можуть свідчити про сплату заборгованості згідно виконавчого листа (дублікату) виданого 07 вересня 2017 року №607/4324/14-ц, оскільки сплачено на виконання іншого рішення суду, заборгованість за яким не є солідарною. Згідно копій квитанцій доданих до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання від 27 червня 2014 року, 31 травня 2014 року, 31 липня 2014 року, 28 листопада 2014 року та 29 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив сплату заборгованості в розмірі по 50 (п`ятдесят) Євро кожною, на погашення боргу згідно кредитного договору №5 від 10 квітня 2006 року в частині погашення відсотків при цьому ціль сплати коштів вказана у платіжних документах, що перевірено та підписано платником. Відтак, стороною скаржника не доведено належними та достатніми доказами факт сплати ОСОБА_1 заборгованість згідно рішення суду у справі №607/4324/14-ц, а подані ним докази (вищевказані платіжні доручення) свідчать про виконання судового рішення в частині стягнення відсотків у справі №2/5966.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гуцалюк А.Р. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ПАТ "Державний ощадний банк України" апеляційної скарги не визнала, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представника Тернопільського районного ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області - Лірук І.П. у судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, зіславшись на доводи викладені в поясненні.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що не було представлено належних доказів, які б стверджували про те, що боржником виконано у повному обсязі рішення суду у даній справі. При цьому, суд критично оцінює доводи заявника про те, що розмір боргу ОСОБА_1 є фіксованим у національній валюті та підлягає до сплати у цьому розмірі, визначеному станом на час ухвалення цього рішення.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язковість можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2012 року у справі № 2-5966/11 за позовом ВАТ "Держаний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 про звернення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по п`яти забезпечуваних іпотекою кредитах, в тому числі заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 5 від 10 квітня 2006 року, укладеного між АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 , звернуто стягнення на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме житловий будинок з цокольним поверхом і терасою, у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті становило 298683,02 грн., з них заборгованість по кредиту 24000.00 Євро (247402,56 грн.), прострочена заборгованість по процентах 4178,94 Євро (43078,35 грн.), пеня за несвоєчасну сплату кредиту 430,56 Євро, пеня за несвоєчасну сплату процентів 155,58 Євро, штрафні санкції 3% річних по кредиту 166,09 Євро та по відсотках 43,44 Євро.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість по кредитному договору відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 року в сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) Євро, що еквівалентно (курсу НБУ станом на 20 березня 2014 року 13,798 грн. за 1 євро) 331 200 (триста тридцять одна тисяча двісті) гривень. Вирішено питання судового збору (том 1, а.с. 41-42).

Рішення не оскаржувалося і набрало законної сили.

На виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2012 року ОСОБА_1 згідно платіжних документів, а саме 31.05.2014, 27.06.2014, 31.07.2014, 28.11.2014, 29.01.2015, 27.02.2015, 02.04.2015, 27.04.2015, 31.08.2015, 23.10.2015, 20.07.2016, 17.09.2016 і 01.02.2018 були повністю сплачені відсотки на суму 4178,94 Євро. та штрафних санкцій на суму 578,70 Євро.

На виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 згідно платіжних документів від 01.02.2018, 14.03.2018, 16.05.2019 частково було сплачено тіло кредиту на суму 6433,08 Євро.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не погасив в повному обсязі заборгованість по кредитному договору відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 року, зокрема тіла кредиту, яка на сьогоднішній день становить17566,92 Євро.

Тому доводи апеляційної скарги щодо добровільного погашення ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі є безпідставними.

Також, колегія суддів вважає надуманими твердження заявника що заборгованість по кредиту повинна бути обрахована в гривні, оскільки відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гуцалюка Андрія Романовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.08.2019.

Головуючий Храпак Н.М.

Судді: Ткач З.Є.

Ходоровський М.В.