Справа № 372/416/19
Провадження № 2-806/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 серпня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

за участі секретаря Бенчук О.О.,

справа № 372/416/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на ј частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про визнання права власності на ј частину земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2009 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_8 продала свою земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 в рівних частках. На придбаній земельній ділянці площею 0,10 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться житловий будинок який належить покупцям в рівних частинах на підставі договорів купівлі-продажу. 24.06.2010 на підставі розробленої на замовлення ОСОБА_2 технічної документації їй було видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, з кадастровим номером НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за тієюж адресою. Таким чином, співвласник земельної ділянки загальною площею 0,10 га ОСОБА_2 , без погодження з іншими співвласниками, виділила в натурі свою частку земельної ділянки площею 0,025 га та присвоїла їй кадастровий номер НОМЕР_3 . Оскільки кадастровий номер НОМЕР_1 , який мала земельна ділянка площею 0,10 га, зберігся що було порушенням вимог ведення Державного земельного кадастру 20.12.2016 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 372/2956/16-ц за позовом ОСОБА_3 визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності ОСОБА_1 , та скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі зазначеної земельної ділянки. Тобто вищезазначеним рішенням Обухівського районного суду скасовано один із правовстановлюючих документів позивача на придбану земельну ділянку. Отже, на даний час залишаються чинними та не скасованими укладені між позивачем та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 (зареєстрований в реєстрі за № 2061) та договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку (зареєстрований в реєстрі за № 2065), які розташований за адресою: АДРЕСА_1 тому на даний час жодний орган та суб`єкт, що здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, не взмозі зареєструвати право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , оскільки у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про вказану земельну ділянку за цим кадастровим номером, що обмежує позивача як власника у здійсненні належного права власності на цю земельну ділянку, створює обмеження і перешкоди у реалізації повною мірою всіх складових права власності, зокрема права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд його позов задовольнити.

Ухвалою судді від 27.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.04.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не надав.

Третя особа у справі, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, направила до суду нотаріально посвідчену заяву в якій просила про розгляд справи без її участі зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити.

Інші треті особи у справі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань чи пояснень до суду не подали.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України .

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

12.08.2009 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1940 громадянка ОСОБА_8 відчужила свою земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , громадянам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 16-17).

Судом встановлено, що на земельній ділянці площею 0,10 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 , яку згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2009 придбали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , знаходиться житловий будинок. Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2009 року (зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 1940) на відчужуваній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить покупцям в рівних частинах на підставі договорів купівлі-продажу (а.с. 16).

24.06.2010 року на підставі розробленої на замовлення ОСОБА_2 технічної документації їй було видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, з кадастровим номером НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

23.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2065 (а.с. 13).

23.12.2010 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0250 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 , договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2061 (а.с. 13).

Судом встановлено, що співвласник земельної ділянки загальною площею 0,10 га ОСОБА_2 , без погодження з іншими співвласниками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 виділила в натурі свою частку площею 0,025 га та присвоїла їй кадастровий номер НОМЕР_3 , однак кадастровий номер НОМЕР_1 , який мала земельна ділянка площею 0,10 га, зберігся, що було порушенням вимог ведення Державного земельного кадастру .

20.12.2016 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 372/2956/16-ц за позовом ОСОБА_3 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності ОСОБА_1 , та скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, суд вирішив скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0250 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с. 24-25).

Тобто рішенням Обухівського районного суду від 20.12.2016 року у цивільній справі № 372/2956/16-ц скасовано один із правовстановлюючих документів ОСОБА_1 на придбану земельну ділянку: суд визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , з відміткою про перехід права власності позивачу, ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти за придбану земельну ділянку, не мала претензій щодо укладеного ними договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2061 та не оскаржувала вказаний договір у судовому порядку. Отже, на даний час залишаються чинними та не скасованими укладені між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010 року (зареєстрований в реєстрі за № 2061) та договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку (зареєстрований в реєстрі за № 2065), які розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проте, як добросовісний набувач позивач не має можливості зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на придбану у ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . площею 0,0250 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 , оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2016 у справі № 372/2956/16-ц скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0250 га кадастровий номер НОМЕР_3 .

Також судом встановлено, що за заявою ОСОБА_3 та на виконання рішення Обухівського районного суду від 20.12.2016 у справі № 372/2956/16-ц у Державному земельному кадастрі виправлено помилку щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 , що підтверджується листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 10.10.2018 № С-22702/0-0.21-5496/6-18 (а.с. 32) та на даний час у Публічній кадастровій карті України відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 .

Таким чином, на даний час жодний орган та суб`єкт, що здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав (у тому числі державний реєстратор прав на нерухоме майно) не зареєструє моє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 , оскільки у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про вказану земельну ділянку за цим кадастровим номером.

Право громадянина на власність закріплено в статті 13, 41 Конституції України, в якій установлено форми власності, закріплено рівність усіх суб`єктів права власності, гарантії права власності та обов`язки власників.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950).

У статті 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією № 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, зазначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як зазначено в частині першій статті 316 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Неможливість зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на придбану земельну ділянку (згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2061) обмежує позивача як власника у здійсненні належного права власності на цю земельну ділянку, створює обмеження і перешкоди у реалізації повною мірою всіх складових права власності, зокрема права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції, яка була чинною на день укладення договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 23.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2065, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 статті 377 ЦК України в редакції, яка була чинною на день укладення договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 23.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2065, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно статті 381 ЦК України, в редакції, яка була чинною на день укладення договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 23.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 2065) садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи із положень статті 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 377, 381 ЦК України, а також враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 являєся власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до неї перейшло право власності на 1/4 частину земельної ділянки, на якій розташована її 1/4 частка житлового будинку, а саме: земельної ділянки площею 0,10 га кадастровий номер: НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки попередній власник ОСОБА_2 відчужила позивачу 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 11, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і порушені права позивача підлягають судовому захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на ј частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,10 га (1/4 частина якої становить 0,0250 га) за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 )

Третя особа: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ).

Третя особа: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання : АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 )

Третя особа: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 )

Третя особа: ОСОБА_6 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 )

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області. Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.08.2019 року

Суддя