Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/23950/15-ц

провадження № 61-34375св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко П. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є..

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 40 000 дол. США зі сплатою 12,4 % річних на строк до 23 жовтня 2018 року.

У подальшому до кредитного договору за згодою сторін були внесені зміни.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 серпня 2015 року становить 18 060,17 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 16 665,60 дол. США, заборгованість зі сплати процентів - 1 394,57 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7 275,58 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 2 964,80 грн.

На підставі викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту та проценти) у розмірі 18 060,17 дол. США та 10 240,38 грн пені.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що укладений між сторонами кредитний договір від 23 жовтня 2007 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливим та порушує її права як споживача.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила розірвати договір про надання споживчого кредиту від 23 жовтня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною додаткової угоди від 17 травня 2011 року, передбачено погашення суми боргу саме у гривнях, заборгованість ОСОБА_1 перед банком не доведена. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином.

Доводи позивача за первісним позовом, що у погодженому сторонами графіку погашення кредиту (додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 17 травня 2011 року до кредитного договору) допущена описка (помилка) в частині валюти зобов`язання, є безпідставними, оскільки в установленому законом порядку зміни у цій частині договору (графіку) сторони не вносили, а одностороння зміна умов договору є недопустимою відповідно до положень статті 525 ЦК України.

Позивачем за зустрічним позовом суду не надано доказів і такі у матеріалах справи відсутні, які б стали підставою для зміни чи розірвання кредитного договору.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що посилання банка на ту обставину, що сторонами при укладанні додаткової угоди не змінювалася валюта кредиту, а змінювалася лише схема його погашення, а у графіку зазначені гривни, оскільки сталася описка, не можуть бути прийняті до уваги, так як вказані обставини належними та допустимими доказами не підтверджені, а суд не може своє рішення ухвалювати на підставі припущень.

Суд апеляційної інстанції також вважав безпідставними посилання банку на доданий до апеляційної скарги додаток № 2 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, оскільки ці докази до суду першої інстанції не надавалися та не були предметом розгляду у місцевому суді.

Крім того, представник ОСОБА_1 пояснив, що вона цей графік не підписувала, що також не перевірялося судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції не зміг прийняти цей доказ як належний та допустимий.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що як на підставу для задоволення первісних позовних вимог банк надав додаток № 2 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, проте апеляційний суд безпідставно залишив ці докази поза увагою.

Позичальник отримала кредит в іноземній валюті, тому зобов`язана була його повертати також в цій валюті. Сторонами не змінювалася валюта кредиту, а змінювалась лише схема погашення кредиту. Судами також не встановлено факту зміни валюти кредитування.

Судами залишено поза увагою зміст зустрічного позову, в якому позичальник вказувала, що отримання нею грошових коштів за кредитним договором та його виконання з урахуванням всіх додаткових угод відбувалося саме в іноземній валюті - доларах США.

Під час укладення додаткового договору до кредитного договору у графіку погашення платежів була допущена описка, тому помилково зазначено, що погашення кредиту повинно відбуватися у національній валюті.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду відзиви на касаційну скаргу, зазначивши, що між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті, проте між сторонами укладено додаткову угоду, якою змінено валюту кредитування на національну (гривні), та продовжено строк дії кредитного договору до 25 січня 2021 року. Сторонами змінено графік погашення кредиту з визначенням платежів у національній валюті.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення первісних позовних вимог є законними та справедливими, тому відсутні підстави для їх скасування в цій частині.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 40 000 дол. США зі сплатою 12,4 % річних на строк до 23 жовтня 2018 року.

Невід`ємною частиною до договору про надання споживчого кредиту від 23 жовтня 2007 року є графік погашення кредиту (додаток № 1).

У подальшому (23 жовтня 2007 року, 31 березня 2011 року та 17 травня 2011 року) між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди до договору про надання кредиту.

Невід`ємною частиною до додаткової угоди від 17 травня 2011 року є також графік погашення кредиту.

Як вбачається із самої додаткової угоди від 17 травня 2011 року, сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, що закріплено у графіку погашення кредиту, який відповідно до пункту 8 цієї угоди є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.

Відповідно до графіка погашення кредиту встановлено, що у період з 17 травня 2011 року до 24 жовтня 2022 року боржник щомісячно сплачує по 171,45 грн. Сума щомісячного платежу зазначена в гривнях.

Як додаткова угода, так і графік платежів узгоджений та підписаний сторонами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено вище, між сторонами 17 травня 2011 року укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою встановлено, що у період з 17 травня 2011 року до 24 жовтня 2022 року позичальник щомісячно сплачує по 171,45 грн. Сума щомісячного платежу зазначена в гривнях.

Позивач за первісним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що позичальник зобов`язана була сплачувати визначену у графіку суму проте не в національній валюті (як зазначено у графіку), а в іноземній валюті (доларах США), однак на підтвердження таких доводів належних та допустимих доказів до матеріалів справи під час її розгляду в суді першої інстанції позивачем не надано.

Разом з тим, банком не доведено належними та допустимими доказами, що позичальник порушує умови кредитного договору та не сплачує кошти відповідно до погодженого сторонами графіку, який додано до матеріалів справи та оцінено належним чином місцевим судом.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

У тексті додаткової угоди від 17 травня 2011 року не згадуються будь-яка валюта кредитування, разом з тим, у пункті 2.1 цієї угоди передбачено, що позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до додаткової угоди), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Додаток № 1 до додаткової угоди від 17 травня 2011 року містить графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту від 23 жовтня 2007 року, в якому сума щомісячного погашення по основному боргу та залишок максимально доступної заборгованості за кредитом (сума) визначені чітко в гривнях.

Вказані додаткова угода від 17 травня 2011 року та графік погашення кредиту підписані сторонами, а копії цих документів знаходяться у матеріалах справи.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною додаткової угоди від 17 травня 2011 року, передбачено погашення суми боргу саме у гривнях, заборгованість ОСОБА_1 перед банком не доведена. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином.

Довідка-розрахунок, що міститься у матеріалах справи та додана до позовної заяви не спростовує встановлених судами обставин справи, оскільки зазначені в ній суми відображені, починаючи з 23 жовтня 2007 року та виражені як в іноземній валюті, так і в національній валюті, а додаткова угода № 2 укладена 17 травня 2011 року.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги додаток № 2 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, оскільки вказані докази не були подані до суду першої інстанції, а суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) не досліджує докази, неподання яких до суду першої інстанції не було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до частини першої та другої статті 131 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Банк не зазначив поважних причин, які зумовили неподання вищевказаних доказів до суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що посилання банка на ту обставину, що сторонами при укладанні додаткової угоди не змінювалася валюта кредиту, а змінювалася лише схема його погашення, а у графіку зазначені гривни, оскільки сталася описка, не можуть бути прийняті до уваги, так як вказані обставини належними та допустимими доказами не підтверджені, а суд не може своє рішення ухвалювати на підставі припущень.

Апеляційний суд правомірно при постановленні ухвали керувався принципами диспозитивності та справедливості.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, викладені у касаційній сказі доводи про наявність у погодженому сторонами графіку описки щодо валюти погашення кредиту не заслуговують на увагу, оскільки цим обставинам судом апеляційної інстанції надана належна правова оцінка, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Посилання банка на зміст зустрічних позовних вимог також не заслуговують на увагу, оскільки у задоволенні цих вимог (зустрічного позову) відмовлено.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в оскаржувані частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк