ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2419/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту.

В обґрунтування позову зазначав, що о 04.09.2014 року між ним та Банком укладений договір банківського вкладу № 342081. Сума вкладу становила 25 000 Євро.

Датою повернення є 09.09.2015 року, проте відповідач у вказаний строк позивачу вклад не повернув.

Просив суд стягнути з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на його користь 972 151,02 грн. за договором банківського вкладу №3420812 від 04.09.2014 року

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позову, оскільки відповідач, всупереч умовам та порядку укладеного позивачем депозитного договору не виконав свого обов`язку з виплати прийнятої від вкладника грошової суми (вкладу) на його вимогу, чим порушив майнові права позивача на кошти, належні йому та передані банку за договором банківського вкладу.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з введенням в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» тимчасової адміністрація та в подальшому ліквідації виконання ним зобов`язань по виплаті коштів банківського вкладу за відповідним договором виконане бути не може з огляду на введені спеціальним Законом обмеження та відповідну процедуру виплати коштів за вищенаведених обставин. Відтак, вказані обставини виключають відповідальність банка та можливість стягнення з нього коштів по вкладу позивача, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_1 уклали договір банківського вкладу №3420812 (далі Договір), відповідно до якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 25 000 Євро, з процентною ставкою 10,5 процентів річних, строком до 09.09.2015 року, що підтверджується копією вказаного договору, платіжним дорученням та визнається сторонами.

23 червня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 408 "Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних" Фонд запровадив тимчасову адміністрацію з 24.06.2015 року по 23.09.2015 року включно і розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку.

04 листопада 2015 року Фондом було прийнято рішення № 200 "Про делегування повноважень тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»", відповідно до якого продовжено визначені Законом повноваження тимчасового адміністратора вказаного банку до прийняття Фондом окремого рішення з питання виведення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»" з ринку (а.с.26).

01 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримав 200 000,00 грн. готівкою, як відшкодування згідно реєстру Фонду гарантування, що підтверджується заявами на видачу готівки № 209 НОМЕР_1 та № 209Т0198ТV від 01.10.2015 року.

Згідно банківської виписки від 28 листопада 2018 року на рахунках, відкритих у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»" на ОСОБА_1 наявний залишок грошових коштів в розмірі: № НОМЕР_2 17 468,50 Євро; № НОМЕР_3 276,62 Євро.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Факт віднесення банку до категорії неплатоспроможних є загальновідомим та не потребує доказування.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частини шостої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлена черговість та порядок задоволення вимог до банку, згідно якої кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

Частиною 4 зазначеної норми встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тому вимоги про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, задоволенню не підлягають.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення банком, гарантованих прав позивача на захист його власності, є безпідставними, оскільки у разі ліквідації юридичної особи вступають в дію спеціальні законодавчі обмеження. Позивач, який розмістив свої грошові кошти у банку зобов`язаний був знати закони, які безпосередньо стосуються його прав, а саме закони, які регулюють порядок повернення вкладів, які розміщені в банках, що ліквідуються. Законодавець попередив позивача, що в разі ліквідації банку, йому гарантовано буде повернута лише сума у розмірі 200 тис. грн.., а також повідомив про порядок повернення решти коштів.

На момент ухвалення рішення у вказаній справі, кошти позивачу можуть бути повернуті тільки у спосіб чітко визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому відсутні підстави вважати, що відповідач протиправно позбавляє позивача його власності.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до задоволення позову.

За таких обставин, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, а в ході апеляційного розгляду сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: