Справа № 472/712/19
Провадження №2-о/472/49/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2019 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Фігурської К.М., Ставніченко А.П.
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 смт. Веселинове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України в особі Веселинівського районного сектору державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України,
22 травня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки встановлення цього факту необхідно їй для отримання паспорту громадянина України. Зазначає, що в 1989 році вона разом з батьками переїхала проживати на територію Української РСР, а саме, в с. Зеленопілля Березівського району Одеської області. З того часу по сьогоднішній день вона постійно проживає на території України. Крім того, вона зверталася до компетентних органів з заявою щодо документування паспортом громадянина України, проте, їй було відмовлено.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримали повністю, зокрема зазначили, що встанолвення постійного проживання заявника на території України має юридичне значення, оскільки дає змогу в подальшому набути громадянство України, тому просили задовольнити заяву.
Представник заінтересованої особи Державної міграційної служби України Долганюк Ю.Ю. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Заслухавши вступне слово заявника ОСОБА_1 та представника заявника ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про народження серії № НОМЕР_1 , виданого 02.09.2003 року відділом ДРАЦС Акжарського району Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан (а.с. 9) заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки консульського відділу Посольства республіки Казахстан та республіки Молдова в України №30-30/с від 31.07.2018 року заявник ОСОБА_1 паспорт громадянина республіки Казахстан не отримувала.
Судом встановлено, що в 1989 році заявник ОСОБА_1 разом зі своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переїхала жити до Української РСР, а саме, в с. Зеленопілля Березівського району Одеської області. З цього часу вона постійно проживає на території України. Коли заявнику виповнилося шістнадцять років вона звернулася до Березівського РВ УМВС України в Одеській області з проханням видати їй паспорт громадянина України, однак їй було відмовлено в зв`язку з тим, що її місцем народження була республіка Казахстан.
На початку 2019 року вона звернулася до Веселинівського районного сектору державної міграційної служби України в Миколаївській області з метою отримання паспорту громадянина України, однак їй було відмовлено, оскільки нею не підтверджено факт постійного проживання на території УРСР або на території України станом на 24.08.2019 року або станом на 13.11.1991 року, та було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання.
Довідкою №632 від 06.12.2018 року Державного навчального закладу "Березівський професійний аграрний ліцей" підтверджується, що заявник ОСОБА_1 навчалася в Березівському ПТУ №43 з 01.09.1998 року.
Довідками Покровської сільської ради (а.с. 13-15) встановлено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 з 2001 року по теперішній час без реєстрації.
Довідкою загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 м. Березівка Березівського району Одеської області №26 від 15.01.2019 року (а.с. 11) підтверджується факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки зазначено, що ОСОБА_1 з 01.09.1989 року по 16.06.1998 року навчалася в загальоосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 та в 1998 році закінчила 9 класів школи.
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні своїми показами підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 1991 рік.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».
Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.
Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України в особі Веселинівського районного сектору державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України, - задовольнити повністю.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 27 грудня 2019 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко