Провадження №2/760/5303/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника 3-ї особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба в справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що 18 листопада 1989 року ним був укладений шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - донька ОСОБА_4.

25 листопада 1989 року відповідачка ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі.

В 1998 році відповідачка відвезла їх спільну доньку до своєї матері в м. Миколаїв, і з цього часу донька в спірній квартирі не проживала, весь цей час виховувалася бабусею, закінчила там школу та університет і по цей час проживає в м. Миколаєві.

У 2000 році відповідачка ОСОБА_3 також переїхала до своєї матері в м. Миколаїв, де і проживає до цього часу.

26 лютого 2002 року шлюб між ним та ОСОБА_3 був розірваний, після чого ні вона, ні діти в зазначеній квартирі не проживають.

Квартирну плату та комунальні послуги відповідачі, залишаючись зареєстрованими в квартирі, не сплачують, квартирою не цікавляться, в ремонтних роботах участі не приймають.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року його було зобов`язано не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачці ОСОБА_3 , яка діяла також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , шляхом надання можливості користування ключами від квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року рішення Солом`янського суду м. Києва від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні первісного позову було відмовлено, а його позов про визнання їх такими, що втратили паво користуватися жилим приміщенням у квартирі задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва залишено без змін.

Після ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва він приватизував зазначену квартиру, а 18 березня 2016 року подарував матері у зв`язку з наявністю у нього проблем зі здоров`ям.

23 вересня 2016 року відповідачі були вселені в спірну квартиру, їм були вручені ключі від квартири і перешкод для проживання в ній відповідачам після рішення суду ніхто не чинив і не чинить.

Після вселення в квартиру відповідачі в ній не проживають, в квартирі не з`являються.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також договір дарування зазначеної квартири.

Згідно відповіді ЖЕД-904 від 22 серпня 2018 року за № 904-892 відповідачі не зверталися з приводу будь-яких перешкод для їх проживання в спірній квартирі.

Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Солом`янського району м. Києва повідомив, що неповнолітній ОСОБА_6 під наглядом педіатра не перебуває, амбулаторію не відвідує.

Виходячи з цього, вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, а тому просить задовольнити позов.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачка ОСОБА_3 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , та відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечували.

Зазначили, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року вони разом з неповнолітнім сином та братом ОСОБА_6 були вселені в спірну квартиру.

Зазначеним рішенням також зобов`язано позивача не чинити їм перешкод у користування квартирою.

В зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, було відмовлено.

Рішення суду були предметом перегляду Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якими було встановлено, що вони не проживали в спірній квартирі з поважних причин, а саме - внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_1 , який чинив перешкоди у доступі до квартири, змінив замки, не давав ключі, вигнав з квартири.

Рішення суду виконувалося в примусовому порядку в межах ВП № 51855294, № 51855207, № 51855359, оскільки позивач добровільного його не виконував і продовжував чинити їм перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом створення умов, неможливих для проживання.

Вказані обставини підтверджується актом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕД № 904 вих. № 904-420 від 21 квітня 2017 року, а також можуть бути підтвердженні фототаблицею та показами свідків.

Враховуючи поважність причин непроживання в спірній квартирі, просять в позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначаючи про необхідність врахування інтересів дитини при вирішенні спору сторін.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Встановлено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

З листопада 1989 року позивач та відповідачка ОСОБА_3 перебували в шлюбі,який був розірваний в лютому 2002 року.

Встановлено, що судові спори між сторонами приводу користування спірною квартирою тривають з листопада 2014 року.

Рішенням Солом`янського районного суму м. Києва від 13 серпня 2015 року був задоволений позов відповідачки ОСОБА_3 , яка діяла також в інтересах неповнолітнього сина, про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Відповідачка з сином були вселені в спірну квартиру.

Зазначеним рішенням суду позивач також був зобов`язаний не чинити їм перешкод у користуванні квартирою.

В задоволенні зустрічного позову про визнання осіб такими, що стратили право користування житловим приміщенням, було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року рішення Солом`янського суду м. Києва від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалене нове, яким в задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний - задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року було скасовано, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року залишено в силі.

/ а.с. 38 - 50 /

На підставі зазначених судових рішень державними виконавцями Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві були відкритті виконавчі провадження № 51855294, № 51855207, № 51855359, вселено відповідачів у спірну квартиру.

/ а.с. 113 - 115 /

Відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що в вересні 2016 року на виконання рішення суду їм були передані ключі від спірної квартири.

Дані обставини підтвердила також свідок ОСОБА_8 , яка зазначила, що ключі від квартири відповідачам передавала вона, біля входу в будинок.

У квартирі проживає її брат - позивач у справі, замки в квартирі не мінялися і перешкоди відповідачам у проживанні в квартирі ніким не чинилися.

Отримавши ключі, відповідачі в квартиру не вселилися і не проживають у ній.

Непроживання відповідачів у спірній квартирі протягом тривалого часу, в тому числі після вересня 2016 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Встановлено також, що після ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва позивач приватизував спірну квартиру, а 18 березня 2016 року подарував матері ОСОБА_12 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також договір дарування зазначеної квартири.

/ а.с. 105 - 112 /

Позивач у судовому засіданні зазначив, що після виконання рішення суду в вересні 2016 року відповідачі в зазначеній квартирі не проживали, вселитися не намагалися, перешкод він їм у вселенні та проживанні в квартирі не чинив.

Зазначені обставин підтверджуються також актами про непроживання від 28 жовтня 2016 року,13 квітня 2017 року, 02 грудня 2017 року, 05 січня 2017 року, 29 січня 2018 року, 28 березня 2019 року, довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕД № 904 від 31 січня 2018 року, 10 квітня 2019 року, листами КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом`янського району м. Києва від 23 серпня 2017 року № 01-626/36, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕД № 904 від 22 серпня 2017 року № 904-892.

/ а.с. 4 - 9, 11 - 14 /

Відповідачі в судовому засіданні не спростовували відсутність перешкод з боку позивача в їх вселенні та проживанні в квартирі.

Не заперечували, що після виконання рішення суду вони в квартиру не вселилися, вселятися не намагалися.

В той же час зазначили, що в квартирі неможливо було проживати, оскільки там не було сантехніки, меблів, квартира знаходилася в непридатному для проживання стані, в зв`язку з чим вони зверталися з заявою про фіксацію даного факту до начальника ЖЕД 904.

Дійсно, з заяви відповідачки ОСОБА_4 від 08 лютого 2017 року на ім.»я начальника ЖЕД 904 вбачається, що вона просила зафіксувати факт неможливості та перешкоджанню в проживанні в спірній квартирі.

При цьому не зазначено, які саме перешкоди існували в проживанні в квартирі та ким або чим вони чинилися.

Актом ЖЕД 904 від 20 квітня 2017 року було зафіксовано, що на момент обстеження в квартирі був відсутній унітаз, змішувач у ванній кімнаті, конфорки на газовій плиті, вимикач та розетки.

/ а.с. 117 - 119 /

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Тобто, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців.

З цього випливає, що законом на позивача покладається обов`язок доказування факту непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначали, що позивачем у спірній квартирі були створені такі умови, що унеможливили їх проживання в ній.

Позивач та свідок ОСОБА_8 зазначили, що в квартирі на момент виконання рішення суду проживав товариш позивача.

Після виконання рішення суду та його виселення унітаз дійсно був знятий і в подальшому замінений, оскілки дав тріщину, а також були встановлені конфорки на плиті та сантехніка.

Позивач зазначив, що він проживає в квартирі, займає одну з кімнат, інша кімната вільна і в ній можуть проживати відповідачі.

Квартира придатна для проживання.

Відповідачі цих обставин у судовому засіданні не спростовували, однак зазначили, що в вільній кімнаті відсутній холодильник, меблі, а тому вони там не можуть проживати.

Оцінюючи приведені відповідачами підстави непроживання в спірній квартирі після виконання рішення суду в вересні 2016 року, суд виходить з наступного.

Як зазначено вище, стаття 64 ЖК України встановлює принцип рівності прав і обов`язків наймача житла та членів його сім`ї.

Тобто, наймачі та члени його сім`ї, а також особи, які перестали бути членами сім`ї, мають не лише права, а й обов`язки.

До обов`язків наймача та членів його сім`ї відноситься, в тому числі,своєчасно вносити плату за житло; комунальні послуги; забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; здійснювати поточний ремонт житла.

Відповідачі в судовому засіданні не спростовували, що витрат по утриманню житла вони не несуть, які платежі та в якому розмірі за його утримання та комунальні послуги мають сплачуватися, не знають, і не сплачують.

Констатуючи факт відсутності ремонту в вільній кімнаті квартири та меблів, відсутності умов для проживання в квартирі, будь-яких доказів цьому відповідачі суду не надали, як і не зазначили, хто, з їх точки зору, має створювати їм умови для проживання у власному житлі.

Крім того, не спростовували, що будь-яких заходів для облаштування свого місця проживання меблями та іншими допоміжними приладами вони з моменту отримання ключів та доступу до квартири не вживали.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що він проживає в спірній квартирі в окремій кімнаті, як кухня, так і санвузол облаштовані для проживання, в його кімнаті, кухні та санвузлі є все необхідне для проживання та користування комунальними послугами.

Що стосується відсутності ремонту та меблів у кімнаті відповідачів, позивач зазначив, що це є турботою самих відповідачів і він не зобов`язаний створювати їм умов для проживання в займаному ними приміщенні.

Крім того, зазначив, що комунальні послуги в квартирі надаються безперебійно і ним сплачуються.

Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки, приведені вище.

Ці обставини підтверджуються також наданими позивачем доказами - квитанціями на сплату житлово-комунальних послуг.

/ а.с.15 - 37 /

Доказів зворотнього відповідачі суду не надали.

Входячи з цього, суд вважає, що відповідачі після виконання рішення суду не проживають у спірній квартирі без поважних причин.

При цьому звернення відповідачки ОСОБА_4 в лютому 2017 року до ЖЕД 904 з метою фіксування відсутності умов для проживання в квартирі відразу після виконання рішення суду, є штучним створенням видимості цього та уникнення від виконання своїх обов`язків, як наймачів житла, визначених законом.

Щодо визнання неповнолітньою особою ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позивач у судовому засіданні зазначив і цього не спростовувала відповідачка ОСОБА_3 , неповнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніколи не проживав у спірній квартирі.

На даний час він досяг 15-річного віку і з моменту народження проживає з матір`ю, в даний час у м. Миколаєві.

Таким чином, спірна квартира ніколи не була місцем його проживання і право на житло в ній не було реалізовано матір`ю, з якою він проживає, після ухваленого судом рішення.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР).

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з обставин, викладених вище, відсутність відповідачів в спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з цього та викладеного вище, відсутності доказів з боку відповідачів поважності причин їх непроживання в спірній квартирі понад встановлений ст.71 ЖК України строк, твердження відповідачів у судовому засіданні, не підтверджені належними доказами в порядку, визначеному законом, не можуть бути прийняті до уваги.

Суд також враховує, що відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини, гарантовані законом права та встановлені обов`язки наймача житлового приміщення та членів його сім`ї, а також осіб, які перестали бути членами сім`ї наймача, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом не може свідчити про обмеження прав відповідачів на користування спірним жилим приміщенням, оскільки обидві сторони є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Керуючись ст.ст.24, 41 Конституції України, ст.ст.9, 71, 72 ЖК України, ст. ст.15, 16, 29 ЦК України, ст. ст.2,4,5, 12,13, 76-81, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва