Справа № 463/1988/18 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/819/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон - Захід 1948» на рішення Личаківського районного суду від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеном-Захід 1948» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскржуваним рішенням Личаківського районного суду від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон-Захід 1948» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 19212,18 (дев`ятнадцять тисяч двісті дванадцять гривень вісімнадцять копійок), а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 24 серпня 2016 року до 12 квітня 2018 року у розмірі 189896,90 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень дев`яносто копійок) коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон-Захід 1948» на користь держави судовий збір в розмірі 2091,09 грн. (дві тисячі дев`яносто одну гривню дев`ять копійок).

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Свемон-Захід 1948».

В апеляційній скарзі посилається на те, що окрім заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період з 24 липня 2016р. по 12 квітня 2018 року позивач просив стягнути з відповідача сплату податків: ЄСВ, ПДФО та військовий збір. Суд дані вимоги не вирішив.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «Свемон-Захід 1948» в частині вимог про стягнення суми податків ЄСВ - 51897,29 грн, ПДФО - 42462,42 грн, військовий збір - 3538,45 грн. залишено без розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов`язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Також, ст.34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах ТзОВ «Свемон-3ахід 1948» з 03 червня 2014 року по 03 червня 2016 року та з 09 червня 2016 року по 23 серпня 2016 року.

За періорд роботи на ТзОВ «Свемон-3ахід 1948» у нього виникла заборгованість по заробітній платі .

На час звільнення з роботи та по теперішній час заробітна плата, йому не виплачена.

Згідно розрахунку заборгованості по невиплачені заробітній платі та середнього заробітку (а.с. 11-14) така становить 19212,18 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 189 896,90 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Предстаником відповідача іншого розрахунку чи доказів на спростування розрахунку наданого позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період 24.08.2016р. по 12.04.2018р., в сумі 19212,18 гривень.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача позивачу заробітна плата не виплачувалася в належному розмірі, на момент звільнення із ним розрахунок не було проведено, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена і до даного часу, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що становить 189 896,90 гривень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свемон - Захід 1948» - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.