ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9735/19 Справа № 202/5289/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року

по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича, Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним.

В січні 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича, Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року заяву позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задоволено.

Забезпечено зустрічний позов, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 46,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 довтня 2019 року виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині ухвали судді від 19 вересня 2019 року про забезпечення зустрічної позовної заяви по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича, Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, а саме: у вступній та резолютивній частині ухвали вказано і вирішено вважати вірним наступний склад учасників провадження по зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 , а саме: відповідачі ОСОБА_1 , Реєстратор Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладков Юрій ОСОБА_5 , Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу про забезпечення позову у справі №202/5289/18 від 19.09.2019 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , щодо накладення заборони шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 46,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову у справі №202/5289/18 від 19 вересня 2019 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову у справі №202/5289/18 від 19 вересня 2019 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2018 року до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним.

В січні 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича, Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

17 вересня 2019 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 46,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви він зазначає, що предметом спору за даним позовом є нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме - житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 46,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на нього.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 46,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що між сторонами виник спір, невжиття такого заходу забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом якого позивач за зустрічною позовною заявою звернувся до суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів ставиться критично, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що на сьогоднішній день за адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та їх обтяження є обтяження заборона на нерухоме майно, накладена 25 серпня 2016 року за ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/4706/16 від 11.08.2016 року, яка пізніше була об`єднана із справою 202/2994/16-ц, тобто ще один вид заходу забезпечення позову не вбачає доцільним, оскільки вже і так заборонено вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна, тобто будь-яких дій і в тому числі дій реєстратора, колегія суддів ставиться критично, оскільки на підтвердження вищезазначеного доводу апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича