Справа № 362/7254/19
Провадження № 2-н/362/381/19
У Х В А Л А

12 грудня 2019 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., розглянувши в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 к розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заяви зазначає, що з ОСОБА_2 вони припинили спільне проживання, і він з сином не проживає.

На виконання ч.4 ст. 165 ЦПК України судом 10.12.2019 р. зроблений запит до Васильківської міської ради з метою перевірки зазначеного у заяві місцезнаходження боржника.

Однак, 12.12.2019 р. р., до суду надійшла заява представника ОСОБА_4 - законного представника малолітньої ОСОБА_5 , яка є дочкою ОСОБА_2 .. У даній заяві заявник просить відмовити у видачі судового наказу у даній справі з тих підстав, що наявне судове рішення у справі між тими ж сторонами і з тих самих підстав, що набрало законної сили.

Так, постановою Житомирського апеляційного суду від 05.11.2019 р. у справі №295/2501/19 залишено без змір рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2019 р., яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітнього сина ОСОБА_6 та на іі утримання до досягненням сином трирічного віку. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що вони з відповідачем проживають окремо і він не виконує обов`язку щодо матеріального забезпечення дружини та сина.

Положення ст. 19 ЦПК України визначають юрисдикцію цивільних справи. Так, частиною третьою ст. 19 ЦПК визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 160 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення третьої особи проти вимог стягувача означає наявність спору про право.

Зазначені представником ОСОБА_4 обставини викликають сумнів щодо достовірності викладених заявником обставин, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 167 ЦПК, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 165 ЦПК, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Таким чином, за наявності заперечень третьої особи та доданих до нього доказів, на підставі яких суд приходить до сумнів щодо порушеного права заявника у зв`язку з утриманням нею дитини, оскільки такі її твердження не узгоджуються з доказами, що надані суду представником ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність спору, суд вважає за неможливе розглянути дану справу за правилами наказного провадження, у якому відсутній принцип змагальності сторін, тому, у даному випадку у видачі судового наказу має бути відмовлено.

При цьому суд роз`яснює, що заявник має право звернутися до суду з даними вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 161, 165-167, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Кравченко