Справа № 462/6394/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Палюх Н.М.

за участі секретаря Шморгун Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 15.06.2006 року у розмірі 119 88,30 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 671,87 гривень та заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 117 208,43 гривень за період з 15.06.2006 року по 29.06.2018 року. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідачка підписала заяву № б/н від 15.06.2006 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року становить 293334,40 грн., з яких 2671,87 грн. - заборгованість за кредитом; 285062,53 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Однак, позивач АК КБ «Приватбанк» зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.06.2006 року у розмірі 119880,30 грн.,яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 671,87 гривень та заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 117 208,43 гривень за період з 15.06.2006 року по 29.06.2018 року.Позивач також зазначає, що підписані відповідачкою заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» складають між нею і позивачем Договір про надання банківських послуг. Вказує, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідачка, в свою чергу, не виконала покладених на неї договором обов`язків, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. З огляду на зазначене, позивач просить суд позов задовольнити і стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 119 880,30 грн., а також судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого АТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено належним чином. При цьому, у доданій позивачем до позову письмовій заяві він проти заочного розгляду справи не заперечує, просить розгляд справи провести за відсутності його представника, що суд вважає за можливе, оскільки, згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи, в судові засідання 22 листопада 2019 року та 26 грудня 2019 рокуне з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 15 червня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року становить 293334,40 грн., з яких 2671,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 285062,53 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання відповідача до запропонованих позивачем умов договору. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачкою вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання),

Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналіз наданих позивачем доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що АТ КБ «Приватбанк» виконав прийняті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредитну картку з можливим кредитним лімітом у визначеному сторонами розмірі відповідно до умов кредитного договору №б/н від 15 червня 2006 року, що підтверджується даними наданого для суду розрахунку заборгованості, що в свою чергу також не спростовано відповідачкою у справі.

Водночас невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме неповернення нею позивачу отриманих сум кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року становить 293334,40 грн., з яких 2671,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 285062,53 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 5600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, що і зумовило звернення АТ КБ «Приватанк» до суду із даним позовом. При цьому доказів повернення отриманих і використаних позичальником сум відповідачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, суду не надано.

Таким чином, ухиляючись від повернення отриманих кредитних коштів і сплати заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором і права позивача.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим, Банк у позовній заяві зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, що вказано у п.5.7 Правил користування платіжною карткою, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а відтак позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 119880,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2671,87 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 15.06.2006 року по 29.06.2018 року у розмірі 117208,43грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачка односторонньо порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №б/н від 15 червня 2006 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 119880,30 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 червня 2006 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2671,87 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 15.06.2006 року по 29.06.2018 року у розмірі 117208,43 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовзадовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 119 880 /сто дев"ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят/ грн. 30 коп.заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 червня 2006 року.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1921 судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .проживає за адресою: АДРЕСА_1

Суддя: