Номер провадження: 22-ц/813/1180/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Радзілевича Дмитра Анатолійовича про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Радзілевича Дмитра Анатолійовича про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди у розмірі 55 000 гривень.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що 20 січня 2017 року о 10 годині 06 хвилин його було затримано прокурором Військової прокуратури Одеського гарнізону, старшим лейтенантом юстиції Радзілевичем Д.А. та доставлено в Військову прокуратуру, де було вилучено його особисті речі, гроші, мобільний телефон. У Військовій прокуратурі його тримали під охороною приблизно до 15.00 години, при цьому протягом 30 хвилин, на його прохання, не давали пити. Приблизно о 15.00 годині його відвезли до Приморського районного суду м.Одеси, де він перебував до 19.00 години під охороною. Протягом усього часу перебування під охороною його не годували.

Вказаними діями працівники Військової прокуратури порушили його конституційні права, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду про стягнення моральної шкоди, яку він оцінює в 55 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, протоколом затримання від 20.01.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи підтверджується, що 20.01.2017 року близько 10 години 20 хвилин ОСОБА_1 в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в порядку ст. 208 КПК України.

Про затримання, на прохання ОСОБА_1 , у телефонному режимі було повідомлено його батька - ОСОБА_2 та адвоката - Лісову Ю.В. Окрім цього, про затримання також було повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги.

Позивачу по справі були роз`яснені його права та обов`язки, про що вручені пам`ятки.

Крім того, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що 17.03.2017 року на розгляд судді Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 14.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.402, ч.4 ст.407 КК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 14.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 402, ч. 4 ст. 407 КК України призначений до судового розгляду.

На даний час рішення у справі судом не прийнято.

Позивач вважає, що під час затримання його в порядку ст. 208 КПК України у нього було протиправно вилучено його особисті речі, гроші, мобільний телефон та у відношенні нього працівниками військової прокуратури допущено жорстоке поводження, яке полягало у несвоєчасному наданні йому води та не здійсненні годування протягом кількох годин під час його затримання до обрання судом запобіжного заходу, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zandv. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не погоджується з діями працівників військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України після здійснення ними його затримання в порядку ст.. 208 КПК України та до обрання у відношенні нього Приморським районним судом м.Одеси запобіжного заходу в порядку глави 18 КПК України.

Оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора, вирішуються в порядку, встановленому главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги про визнання протиправними відносно особи затриманої в порядку ст. 208 КПК України дій прокурора, пов`язаних з вилученням особистих речей, грошей, мобільного телефону та жорстокого поводження з затриманим через несвоєчасне надання йому води та не здійсненні годування протягом кількох годин після затримання та до обрання судом запобіжного заходу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 до Прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України Радзілевича Дмитра Анатолійовича про визнання дій протиправними не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, а провадження в цій частині вимог - закриттю, оскільки справу в цій частині вимог не належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

При цьому судова колегія вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що зазначений спір повинен розглядатися в порядку кримінального судочинства України.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, яка завдана позивачу протиправними діями відповідача у вигляді вилучення особистих речей, грошей, мобільного телефону позивача та жорстокого поводження з ним через несвоєчасне надання йому води та не здійсненні годування протягом кількох годин після затримання та до обрання судом запобіжного заходу, то судова колегія виходить з наступного.

Суд відмовляючи в частині вимог про стягнення моральної шкоди виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вже зазначалося, позивач обґрунтував свої вимоги про стягнення моральної шкоди душевними стражданнями, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, завданих йому відповідачем після затримання в порядку ст. 208 КПК України та до обрання запобіжного заходу судом.

Оскільки вимоги про визнання рішень, дій та бездіяльності відповідача за наведених обставин підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства у зв`язку з чим рішення районного суду ухвалене по суті цих вимог апеляційним судом скасовано та провадження у справі в цій частині вимог закрито, як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вимоги про стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені, як такі, що заявлені передчасно.

В даному випадку надання оцінки про доведеність чи недоведеність, обґрунтованість або безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди можливо після надання позивачу можливості реалізації свого права на звернення в порядку кримінального судочинства зі скаргою на дії та бездіяльність прокурора щодо вилучення особистих речей, грошей, мобільного телефону позивача та жорстокого поводження з ним через несвоєчасне надання йому води та не здійсненні годування протягом кількох годин після затримання та до обрання судом запобіжного заходу, про що позивачу роз`яснено в цій ухвалі апеляційного суду.

Враховуючи наведене, рішення районного суду в частині підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід змінити з урахуванням висновків, викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання дій протиправними - скасувати та провадження у цій частині позовних вимог - закрити. В іншій частині рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року слід змінити щодо підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання дій протиправними - скасувати та провадження у цій частині позовних вимог - закрити.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року - змінити щодо підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова