Номер провадження 2/754/5785/19
Справа №754/7439/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Булгакова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Національного банку України про скасування наказу про поновлення на роботі, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 19.11.2007 року по 18.04.2019 року вона працювала у НБУ на різних посадах, з 01.01.2016 року працювала на посаді економіста 1 категорії відділу бухгалтерського контролю за операціями НБУ управління контролю, податків та складання звітності Департаменту бухгалтерського обліку НБУ. 04.02.2019 року її було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади в зв`язку із скороченням штату працівників та жодної роботи не запропоновано. 18.04.2019 року її було звільнено в зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. З дати попередження про наступне вивільнення по дату фактичного вивільнення вакантних посад чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю або іншої вакантної роботи, яку вона може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду їй не пропонувалось, хоча відповідні вакансії були наявні. 04.02.2019 року їй було запропоновано переведення на вакантну посаду касира, 07.03.2019 року - посаду чергової по поверху, а 18.04.2019 року - посаду касира і кухонного працівника, від переведення на які вона відмовилась.

Позивач вважає, що роботодавцем при її звільненні були порушені вимоги законодавства про працю, оскільки у період з 04.02.2019 року по 18.04.2019 року у системі НБУ були наявні як вакансії, які вона може обіймати згідно зі своєю кваліфікацією, так і інші вакансії (інша робота), яку вона може виконувати згідно зі своєю освітою, кваліфікацією та досвідом - вакансії економістів у Департаменті бухгалтерського обліку, де вона працювала, економістів у інших структурних підрозділах, фахівців, головних фахівців, аналітиків, провідних та головних економістів, спеціалістів тощо. Крім того, її безперервний стаж роботи у НБУ становить близько 12 років, а тому вона мала переважне право на залишення на роботі, яке вона вважає порушеним.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, скасувати наказ НБУ від 18.04.2019 року № 1257-к про її звільнення, поновити її на роботі на посаді економіста 1 категорії відділу бухгалтерського контролю за операціями НБУ управління контролю, податків та складання звітності Департаменту бухгалтерського обліку НБУ з 19.04.2019 року, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18.06.2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Булгакова С.В. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, вказуючи на те, що позивач працювала у НБУ економістом 1 категорії відділу бухгалтерського контролю за операціями НБУ управління контролю, податків та складання звітності Департаменту бухгалтерського обліку НБУ з посадовим окладом 10 437,00 грн. На виконання рішення Правління НБУ від 27.07.2017 року № 625-рш «Про затвердження штатної чисельності НБУ» (у редакції рішення Правління НБУ від 08.08.2018 року № 527-рш) з метою перерозподілу функцій та завдань в управлінні контролю, податків та складання звітності Департаменту бухгалтерського обліку наказом НБУ від 22.01.2019 року № 292-к «Про скорочення окремих посад Департаменту бухгалтерського обліку» у відділі бухгалтерського контролю за операціями НБУ було скорочено 4 посади, у тому числі і посаду економіста 1 категорії, яку обіймала позивач. В зв`язку з цим, 04.02.2019 року позивача було письмово попереджено про наступне звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України та запропонована робота старшого касира відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища з посадовим окладом 10 688,00 грн. Згоди на переведення на дану посаду позивач не дала, про що складено відповідний акт. 07.03.2019 року позивачу було запропоновано роботу черговим по поверху відділу адміністрування відряджень та супроводу заходів управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з посадовим окладом 6959,00 грн. Згоди на переведення позивач також не надала, про що було складено відповідний акт. 18.04.2019 року позивачу було запропоновано роботу кухонним робітником відділу організації харчування управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з посадовим окладом 5630,00 грн. та старшим касиром відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища з посадовим окладом 11 920,00 грн. Але позивач згоди на переведення і на ці роботи не дала, про що складено відповідний акт.

Як зазначає представник відповідача, посада економіста 1 категорії, які обіймала позивач, була найнижчою за рівнем кваліфікації посадою у відділі бухгалтерського контролю за операціями НБУ. Таким чином, позивач не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки ст.42 КЗпП України передбачає переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Крім того, до посадових обов`язків позивача входило та складало значну їх частину здійснення контролю міжбанківських платежів за операціями, що виконуються службою бухгалтерського обліку. Позивач здійснювала контроль операціями Центрального сховища НБУ, де також знаходилось її робоче місце. Виконання цих функцій здійснювалось Департаментом бухгалтерського обліку на базі АРМ «Контролер СЕП» згідно з розпорядженням НБУ від 02.09.2015 року № 497-р. Розпорядженням НБУ від 09.09.2019 року № 776-ра до вказаного розпорядження були внесені зміни, згідно з якими здійснення Департаментом бухгалтерського контролю за Центральним сховищем НБУ припинялось. Таким чином, виконання функцій Департаменту бухгалтерського обліку, які були покладені на позивача, було припинено.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається і на те, що у НБУ були три тимчасово вакантні посади економіста 1 категорії у Департаменті статистики та звітності, Департаменті інспекційних перевірок банків та Операційному департаменті. Функції цих департаментів та, відповідно, економістів 1 категорії у цих департаментах, кардинально відрізняються від функцій, які виконує Департамент бухгалтерського обліку і які виконувала позивач, вони потребують інших знань та досвіду роботи, які позивач не має. Крім того, відповідно до рішення Правління НБУ від 30.11.2017 року № 766-рш, Департамент інспекційних перевірок банків виключений зі структури НБУ. Відповідно до рішення НБУ від 19.05.2017 року № 304-рш, зі структури Операційного департаменту було виключено управління операційних та грошово-кредитних розрахунків. В зв`язку з цим позивачу не могли бути запропоновані тимчасово вільні посади економіста 1 категорії. Що стосується працівників, яких було переведено на посади економістів 1 категорії, то такі працівники переводились в межах одного і того ж структурного підрозділу, що передбачало виконання працівниками майже аналогічних функцій. Представник відповідача зауважив і на те, що конституційні права припускають наявність у роботодавця ряду конкретних правомочностей, що дозволяють йому в цілях здійснення ефективної економічної діяльності та раціонального управління майном самостійно, під свою відповідальність приймати необхідні кадрові рішення (підпір, розстановка, звільнення персоналу). Таким чином, добір та розстановка кадрів є виключним правом роботодавця.

Представник відповідача наголосив на тому, що НБУ було запропоновано позивачу наявну роботу, яку вона могла виконувати за своєю кваліфікацією та досвідом роботи, до того ж, зі збільшенням розміру оплати праці, а також на тому, що НБУ під час звільнення позивача виконав всі вимоги КЗпП України.

Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

03.07.2019 року до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 на відзив. У даній відповіді представник позивача вказує на те, що відповідно до інформації роботодавця за період з 04.02.2019 року по 18.04.2019 року тимчасово вакантні були 32 посади, у тому числі економіста 1 категорії, фахівця 1 категорії, спеціаліста 1 категорії, провідного економіста та провідного спеціаліста, прийнято на роботу 69 осіб, які раніше не працювали у НБУ, у тому числі на посади фахівця, провідного фахівця та провідного економіста, а також переведено на інші посади 177 осіб, з яких 4 економісти 1 категорії. Проте, жодну з цих вакансій позивачу запропоновано не було, тобто, відповідачем не виконано в повному обсязі вимоги ст.40 КЗпП України в частині обов`язку пропонування позивачу наявної на підприємстві роботи, тобто вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Крім того, як вбачається з інформації роботодавця, у період з 04.02.2019 року по 18.04.2019 року у системі НБУ було переведено 2 економісти 1 категорії на посади провідних економістів, 3 економісти 1 категорії на аналогічні посади, економіста 1 категорії на посаду головного фахівця. На думку представника позивача, сам факт роботи працівника на посаді економіста 1 категорії не є перешкодою для пропонування йому іншої посади, у тому числі і вищої категорії, якщо працівник відповідає їй за кваліфікацією та стажем роботи. Щодо посилань відповідача на відсутність у позивача досвіду та кваліфікації для зайняття вакантних посад, то представник позивача повідомила про те,що позивач має кваліфікацію економіста за спеціальністю «Фінанси» та працювала протягом 12 років на різних посадах у НБУ, у тому числі у Державній скарбниці (облік дорогоцінних металів), що є значним стажем роботи за спеціальністю економіста.

09.07.2019 року представником відповідача Булгаковим С.В. подано до суду заперечення на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача вказує на те, що у НБУ в період з 04.02.2019 року по 18.04.2019 року дійсно були тимчасово вакантними 3 посади економіста 1 категорії, 1 посада спеціаліста 1 категорії та 2 посади фахівця 1 категорії. Крім того, один працівник у цей період був прийнятих на роботу до департаменту персоналу на посаду фахівця. Дві з трьох посад економіста 1 категорії залишились у департаментах, що виключені зі структури НБУ. Те саме стосується і посади спеціаліста 1 категорії відділу організації діловодства управління організації документування управлінської інформації Департаменту забезпечення діяльності НБУ, оскільки це управління виключено зі структури НБУ згідно рішення правління НБУ від 23.08.2017 року № 551-рш. За іншими посадами (1 посада економіста 1 категорії та 2 посади фахівця 1 категорії) позивач кваліфікаційним вимогам до цих посад не відповідала як за освітою, так і за досвідом роботи.

Представник відповідача зауважив на те, що пунктом 1 наказу НБУ від 09.09.2014 року № 1634-к (зі змінами) передбачено, що усі вакантні посади у системі НБУ з 10.09.2014 року і пізніше підлягають скороченню В зв`язку з цим, усі посади, в тому числі економістів 1 категорії, після переведення працівників, які їх обіймали, на інші посади, були одразу скорочені та не могли бути запропоновані позивачу. Відповідач вважає, що позивач відповідає кваліфікації саме економіста 1 категорії і тому у відповідача відсутній обов`язок пропонувати їй роботу вищої кваліфікації (провідного, головного, старшого економіста тощо). Законодавством України про працю не передбачено право працівника вимагати призначення на вищу посаду, так само, як і відсутній такий обов`язок роботодавця.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, в тому числі і про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 100 622,56 грн.

Представник відповідача Булгаков С.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з 19.11.2007 року працювала у НБУ на різних посадах, починаючи з 01.01.2016 року обіймала посаду економіста 1 категорії відділу бухгалтерського контролю за операціями НБУ управління контролю, податків та складання звітності Департаменту бухгалтерського обліку (а.с.10-13).

04.02.2019 року відповідачем позивачу винесено письмове попередження про скорочення посади та наступне вивільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яким також запропоновано вакантну посаду старшого касира відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища з посадовим окладом в розмірі 10 688,00 грн. (а.с.42).

Як свідчить акт від 04.02.2019 року, позивач з вказаним попередженням ознайомилась, але поставити підпис про ознайомлення відмовилась. Також, позивач ознайомилась з пропозицією щодо вакантної посади, але згоди на переведення не надала та засвідчити це письмово відмовилась (а.с.46).

07.03.2019 року відповідачем винесено доповнення до попередження, відповідно до якого позивачу запропоновано посаду чергового по поверху відділу адміністрування відряджень та супроводу заходів управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з посадовим окладом 6959, 00 грн. (а.с.43).

Відповідно до акту від 07.03.2019 року, позивач з вказаними доповненнями ознайомилась, але поставити підпис про ознайомлення відмовилась, а також не надала згоди на переведення та відмовилась письмово це засвідчити (а.с.47).

Крім того, 18.04.2019 року відповідачем позивачу було винесено два доповнення до попередження, відповідно до яких позивачу запропоновано посади кухонного робітника відділу організації харчування управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з посадовим окладом 5630,00 грн. та старшого касира відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища з посадовим окладом 11 920,00 грн. (а.с.44, 45).

Згідно акту від 18.04.2019 року, позивач з вказаними доповненнями ознайомилась, але поставити підпис про ознайомлення відмовилась. Також, позивач ознайомилась з пропозиціями про переведення, але згоди на переведення не надала та засвідчити це письмово відмовилась (а.с.48).

Наказом НБУ від 18.04.2019 року № 1257-к позивача звільнено з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.49).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України, звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Також, відповідно до ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що на виконання Постанови Правління НБУ від 27.09.2017 року № 625-рш (у редакції рішення Правління НБУ від 08.08.2018 року № 527-рш) було видано наказ НБУ від 22.01.2019 року № 292-к «Про скорочення окремих посад Департаменту бухгалтерського обліку», яким було скорочено 1 посаду економіста 1 категорії. (а.с.41).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач була належним чином попереджена про звільнення у зв`язку із скороченням посади, яку вона обіймала, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Також, позивачу було запропоновано ряд посад, роботу на яких вона могла виконувати з урахуванням її кваліфікації та досвіду роботи, але вона від запропонованих варіантів відмовилась.

Суд не приймає до уваги твердження позивача у позові та її представника під час судового розгляду про те, що відповідно до інформації роботодавця за період з 04.02.2019 року по 18.04.2019 року тимчасово вакантні були 32 посади, у тому числі економіста 1 категорії, фахівця 1 категорії, спеціаліста 1 категорії, провідного економіста та провідного спеціаліста, прийнято на роботу 69 осіб, які раніше не працювали у НБУ, у тому числі на посади фахівця, провідного фахівця та провідного економіста, а також переведено на інші посади 177 осіб, з яких 4 економісти 1 категорії. Проте, жодну з цих вакансій позивачу запропоновано не було, тобто, відповідачем не виконано в повному обсязі вимоги ст.40 КЗпП України в частині обов`язку пропонування позивачу наявної на підприємстві роботи, тобто вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Обґрунтовуючи дані твердження, представник позивача послалась на загальну інформацію щодо наявності таких посад без деталізації, в яких саме підрозділах чи департаментах знаходяться ці посади, тобто, не обґрунтовано твердження про те, що позивач за своєю кваліфікацією та досвідом могла зайняти ці посади та виконувати відповідно роботу. (а.с.117-124).

Натомість, представником відповідача надано належні та допустимі докази щодо наявності вакантних посад, у тому числі і економіста 1 категорії, які не могли бути запропоновані позивачу внаслідок того, що її кваліфікація не відповідала необхідним критеріям, що підтверджується копіями посадових інструкцій щодо вакантних посад. (а.с.142-153).

Крім того, суд приймає до уваги і те, що пунктом 1 наказу НБУ від 09.09.2014 року № 1634-к (зі змінами) передбачено, що усі вакантні посади у системі НБУ з 10.09.2014 року і пізніше підлягають скороченню. (а.с.140, 141).

В зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими твердження представника відповідача про те, що усі посади, в тому числі економістів 1 категорії, після переведення працівників, які їх обіймали, на інші посади, були одразу скорочені та не могли бути запропоновані позивачу.

Що ж стосується посилання позивача про те, що вона мала переважне право залишення на роботі, оскільки вона має тривалий стаж безперервної роботи 12 років, то сама по собі наявність такого стажу підстав для задоволення позову не дає, оскільки першочергове право для залишення на роботі мають працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, що визначається самим роботодавцем. Крім того, як вже зазначалось вище, вільних посад, які б відповідали кваліфікації позивача з урахуванням вищенаведених рішень Правління НБУ щодо скорочення посад, не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників, оскільки у Національному банку України дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату, що призвели до вивільнення працівників, у тому числі і позивача, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а тому підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, відсутні й підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 23, 48, 51, 81, 175, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2019 року.

Суддя: