Справа №551/794/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2019 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.

секретаря - Кулинченко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника - адвоката Смірнова С.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника - адвоката Легейди В.Г.,

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя, просила припинити своє право власності на спірне майно у вигляді шиномонтажного станку вартість 10000 грн., телевізору вартість 6500 грн. та стягнути з відповідача компенсацію за належну їй частку у спільному майні в розмірі 8250 грн. Крім того просила стягнути з відповідача 76770 грн грошової компенсації за відчужений ним автомобіль «Mazda-6» з розрахунку вартості автомобіля 6000 доларів США по курсу НБУ на 07.08.2019 та 11000 грн. витрачених позивачем на проведення ремонту в будинку, що належить відповідачу.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що в період з 17 вересня 2011 року по 13 березня 2019 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В шлюбі ними за 6000 доларів США було придбано автомобіль «Mazda-6» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідач продав без дозволу позивача, а отже позивач наполягає на стягненні на свою користь половини його вартості.

Крім того, проживаючи в будинку відповідача по АДРЕСА_1 , позивач вклала 22000 грн особистих коштів на проведення ремонту у ньому та просить компенсувати їй половину від даної суми.

За час шлюбу подружжям придбано телевізор за 6500 грн. та шиномонтажний станок вартістю 10000 грн., які після розірвання шлюбу залишились у користуванні позивача. В зв`язку з цим позивач просить стягнути на її користь половину вартості цього майна.

Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. З огляду на характер спірних правовідносин та складність справи її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

15 жовтня 2019 року у справі проведено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 , який придбав у відповідача спірний автомобіль.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву в якому заперечив проти позовув повному обсязі. Зокрема вказав, що автомобіль «Mazda-6» був придбаний ним в 2014 році, в тому числі на позичені кошти в розмірі 3000 доларів США. Враховуючи те, що дружина відмовилась прийняти половину цього боргу на себе він вимушений був продати автомобіль за 41000 грн та спрямувати їх для погашення боргу.

Вказаний позивачем будинок належить матері відповідача, ремонтні роботи у ньому проводились його батьками, позивач та відповідач участі у даних витратах не брали. За період шлюбу сім`єю також не придбавались шиномонтажний станок вартістю 10000 грн. та телевізор вартістю 6500 грн, як вказує позивач.

У відповіді на відзив від 21.10.2019 представник позивача вказав, що автомобіль був придбаний не за позичені кошти, а за кошти подружжя, зокрема і подаровані ним на весілля, а також частково на кошти надані батьками позивача. Крім того відповідач до тепер продовжує користуватись даним автомобілем, що свідчить про те, що договір його продажу було укладено формально.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідаючи на запитання учасників справи, позивач зазначила, що наполягає не на поділі майна в натурі, а на стягненні з відповідача грошової компенсації половини їх вартості через те, що з нею залишилась проживати дитина, крім того вказані речі використовуються відповідачем, а досягнути згоди щодо їх поділу в натурі сторони не змогли.

На купівлю автомобіля «Мазда» були спрямовано кошти батьків відповідача в сумі 3000 доларів США та 3000 доларів США, що були позичені відповідачем у його друга. Натомість про укладання боргової розписки їй нічого не було відомо. За період шлюбу вказаний борг був поступово в повному обсязі повернутий сім`єю, зокрема позивач неодноразово за свої кошти та кошти своїх батьків купляла долари США та передавала їх чоловіку для подальшого погашення боргу. Придбаний автомобіль використовувався для потреб сім`ї. Дозволу на продаж автомобіля вона ні в якій формі не надавала та довідалась про його продаж вже після розірвання шлюбу.

В період з кінця 2018 по початок 2019 року в будинку, що належить матері відповідача ОСОБА_6 , виключно за кошти позивача в розмірі близько 20000 грн було проведено ремонт дитячої кімнати. При цьому батьки відповідача та він сам кошти у даний ремонт не вкладали. Всі чеки на підтвердження вартості проведеного ремонту були викрадені у позивача в м. Полтаві навесні 2019 року разом з гаманцем, в якому вони зберігались. В гаманці також були кошти, кредитні картки, посвідчення водія. До поліції з приводу крадіжки вона офіційно не зверталась.

Телевізор «Філіпс» був придбаний подружжям після весілля на подаровані їм на весілля гроші у магазині «Фокстрот» за 6500 грн та весь час використовувався в будинку, належному матері відповідача.

Шиномонтажний станок був придбаний її чоловіком за 10000 грн. в м. Хорол у приватної особи у 2018 році з метою використання його у роботі та після цього зберігався у гаражі.

Відповідач та його представник заперечували проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Крім того, наголошували, що позивачем вартість майна, яке підлягає поділу визначена без проведення належної грошової оцінки даного майна.

Допитаний в якості свідка відповідач повідомив, що автомобіль «Мазда» був придбаний ним восени 2014 року. При цьому кошти на його купівлю в розмірі 3000 доларів США надали його батька, а 3000 доларів США він позичив в жовтні того ж року у свого друга ОСОБА_7 , про що було складено відповідну розписку в присутності матері відповідача ОСОБА_6 .

Кошти за вказаною позикою ним до теперішнього часу не повернуті, оскільки позичальник просив повернути їх не частинами, а виключно в повній сумі, яку ОСОБА_2 ще не зібрав.

Автомобіль він продав в зв`язку з розлученням та маючи намір спрямувати виручені за продаж кошти на погашення боргу. Про продаж автомобіля він в усному порядку повідомляв відповідача, яка ка заперечень проти цього не мала. На даний час він часто користується проданим автомобілем з дозволу його нового власника ОСОБА_3 .

Вказав, що телевізор «Філіпс» було придбано його матір`ю за власні кошти та він весь час використовувався та використовується в її будинку.

Шиномонтажний станок восени 2019 року було придбано його другом ОСОБА_3 в місті Хоролу за оголошенням. Він лише допомагав доставляти даний станок та на прохання ОСОБА_3 тимчасово залишив його на зберігання в гаражі домогосподарства своєї матері.

Ремонті роботи в дитячий кімнаті будинку його матері були проведенні в листопаді-грудні 2018 року за кошти його батьків. Позивач та він власних коштів на це не надавали. Вартість ремонту за його підрахунками склала близько 24-25 тисяч гривень.

Третя особа ОСОБА_3 заперечував проти позову, підтримавши в цьому позицію відповідача. Пояснив, що перебуває з відповідачем у дружніх відносинах. В лютому 2019 року він придбав у відповідача автомобіль «Мазда» за 41000 грн. Відповідач з його дозволу досить часто користується даним автомобілем для власних потреб.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують.

З пояснень сторін та рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 13 березня 2019 року № 551/174/19 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 16 квітня 2019 року судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 17 вересня 2013 роки до 16 квітня 2019 року (а.с.11-13).

Сторони у справі мають спільну доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю, що відповідачем не заперечується (а.с.10).

Під час перебування в шлюбі 05 листопада 2014 року сторони придбали легковий автомобіль «Mazda-6» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 . При цьому згідно пояснень сторін вказаний автомобіль використовувався для потреб сім`ї у період шлюбу.

Сторонами не заперечується та підтверджується повністю поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , частково поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 той факт, що вказаний автомобіль був придбаний за 6000 доларів США. При цьому частину коштів в сумі 3000 доларів США надали батьки відповідача, а 3000 тисячі доларів були позичені відповідачем у свого друга ОСОБА_7 .

При цьому позивач вказала, що будучи обізнаною з фактом позики, вона не знала про складання її чоловіком боргової розписки. Натомість борг був погашений сім`єю, ще до кінця 2018 року, оскільки вона сама неодноразово за власні кошти та кошти батьків купляла валюту (долари) та передавала їх чоловіку, який спрямовував їх на погашення боргу.

Відповідач у справі та свідок ОСОБА_7 в свої показаннях повідомили, що борг відповідачем до теперішнього часу не погашений оскільки такої вимоги кредитор до теперішнього часу не заявляв.

До вказаних показань відповідача та свідка суд відноситься критично, до уваги їх не приймає, виходячи з наступного.

На підтвердження наявності вищевказаних боргових відносин до суду відповідачем надано розписку від 10 жовтня 2014 року про отримання ним в борг у ОСОБА_7 3000 доларів США для придбання автомобіля «Мазда». В даній розписці відсутні умови, щодо строку (терміну) повернення боргу, відсотки за користування грошима тощо.

При цьому, розписка була надана суду відповідачем (боржником), а отже перебувала у нього, а не у кредитора. В наданій суду копії розписки та її оригіналі містяться розбіжності, а саме в копії розписки цифровим способом сума боргу вказана у розмірі 300 доларів США (а.с.50), а в оригіналі в розмірі 3000 доларів США (а.с.107) Остання за порядком цифра нуль має інший кут нахилу та розташована до попередньої цифри ближче ніж відстані між першими трьома цифрами, що дає об`єктивні підстави вважати про внесення змін до розписки вже після надання її копії суду 16 вересня 2019 року. При цьому обидва свідки заперечили свою причетність про внесення змін до розписки після надання її копії суду, а даний факт жодного подиву у них не викликав.

Згідно тексту розписки при отриманні грошей була присутня мати відповідача ОСОБА_6 . Натомість позивач у справі при написанні даної розписки присутня не була та її своїм підписом не посвідчувала, незважаючи на те, що кошти були отримані в борг для подальшого спрямування їх на потреби сім`ї.

На висновки суду впливають також пояснення позивача та показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили, що борг за автомобіль був погашений подружжям до 2018 року, в тому числі й за рахунок коштів позивача, яка мала постійну роботу та джерело доходу (а.с.69-70), а також частково за кошти ї батьків, які згідно наданих ними пояснень передали доньці не менше 1000 доларів для погашення боргу за автомобіль.

Пояснення відповідача щодо даного боргу також носять суперечливий характер, оскільки в відзиві на позовну заяву він вказав, що продав автомобіль для погашення боргу, а в судовому засіданні повідомив, що автомобіль продав в тому числі в зв`язку з триваючою процедурою розлучення, а отриманні кошти на погашення боргу не спрямовував.

Всі вищевикладені обставини в сукупності з існуванням між відповідачем та свідком ОСОБА_11 особливо довірчих стосунків, дають суду можливість дійти висновку про відсутність на час продажу автомобіля боргових взаємовідносин між відповідачем та свідком ОСОБА_7 та надання ними відповідних пояснень з метою уникнення поділу автомобіля.

Про вірність висновку суду в цій частині також вказують наступні встановлені судом обставини щодо відчуження відповідачем спільного автомобіля.

Так, відповідач продав зареєстрований йому автомобіль 26 лютого 2019 року в той час як із позовною заявою про розлучення позивач звернулась до суду 21 лютого 2019 року (а.с.11,52).

Згідно даних договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2019/1331093 від 26.02.2019 року продаж автомобіля відповідач здійснив ОСОБА_3 , який є його другом та одночасно братом ОСОБА_7 , який позичив відповідачу кошти на придбання автомобіля.

Після продажу відповідач продовжую безперешкодно користуватись автомобілем «Mazda-6» з дозволу його нового власника, при цьому використовує його частіше ніж останній, що підтверджено ним у судовому засіданні.

Попри те, що між сторонами на момент відчуження відповідачем автомобіля вже тривала процедура розлучення, а договір купівлі продажу автомобіля виходив за рамки дрібно побутового (ст. 65 СК України ) письмова згода на укладання такого договору позивачем не надавалась.

Всі вищевказані дії відповідача в сукупності із відсутністю письмової згоди позивача на продаж автомобіля, свідчать на те, що відчужуючи спірний автомобіль відповідач не діяв в інтересах сім`ї, а виключно у власних інтересах з метою зменшення розміру майна подружжя, яке могло підлягати подальшому поділу.

У своїй Постанові від 03 травня 2018 року № 55/20923/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що за відсутності згоди одного з членів члена подружжя на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Враховуючи те, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без дозволу позивача до розірвання шлюбу поділу підлягає не сам автомобіль, а грошові кошти у еквіваленті його вартості на момент продажу.

Зважаючи на те, що сторонами у справі не надано жодних доказів щодо дійсної вартості автомобіля на момент його продажу, виходячи з його ринкової ціни та технічного стану, суд при поділі майна виходить з документально підтвердженої суми за яку було продано автомобіль, зазначеній у договорі його купівлі-продажу у розмірі 41000 грн.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.61, 69-71 СК України, якими визначаються об`єкти права спільної сумісної власності подружжя та регламентується порядок поділу спільного майна подружжя, суд вважає необхідним в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідач на користь позивача 20500 грн у вигляді половини суми за яку було продано належний подружжю на праві спільної сумісної власності автомобіль «Mazda-6».

На думку суду інші вимоги позивача задоволенню не підлягають, через безпідставність та недоведеність позовних вимог, виходячи з всього нижче наведеного.

Так, позивач вказала, що спірний телевізор «PHILIPS» був придбаний подружжям на подаровані на весілля кошти, проте жодних доказів цього не надала. Допитані в якості свідків батьки позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вказали, що телевізор був придбаний за декілька років перед розлученням не пізніше 2014 року, що не співвідноситься з поясненнями позивача.

Відповідач та свідок ОСОБА_6 стверджували, що телевізор був придбаний виключно за кошти останньої в 2011 році та подарований свідком сину на весілля. Після чого використовувався та продовжує використовуватись в одній з кімнат належного свідку будинку.

Належним підтвердженням показань відповідача та свідка ОСОБА_6 в цій частині є факт перебування на руках у останньої оригіналу чеку магазину «Фокстрот» від 24.09.2011 та заповнений на її ім`я гарантій талон на даний телевізор (а.с.108-109).

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Згідно з ч.1 ст. 719 ЦК України договір дарування предметів побутового призначення може бути укладений усно.

Враховуючи те, що телевізор є предметом побутового призначення та, як встановлено судом, був подарований відповідачу його матір`ю, суд вважає даний телевізор особистою приватною власністю відповідача, а отже таким, що не підлягає поділу між колишнім подружжям.

Факт придбання шиномонтажного станку відповідачем за кошти родини не підтверджується жодними належними та достатніми доказами.

Так, позивач не змогла назвати ціну вказаного станка на момент розірвання шлюбу, його марку модель, інші характеристики тощо, стверджуючи лише те, що він був придбаний відповідачем за 10000 грн. в м. Хорол.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 показали, що про вищевказаний факт вони обізнані зі слів позивача. При цьому в їх показанням малися розбіжності оскільки одні свідки вказували про придбання одного станка, інші - декількох.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_14 , а також свідок ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 вказували на те, що станок був придбаний ОСОБА_3 та залишений ним на тимчасове зберігання у гаражі домогосподарства за місцем проживання відповідача. При цьому відповідач допомагав лише у перевезенні даного станку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що попри обов`язок доказування позивачем не доведена належність шиномонтажного станку до спільного майна подружжя, а також його вартість, як на момент придбання, так і на момент поділу майна. Передбачених ЦПК заходів на встановлення вартості даного станка шляхом ініціювання перед судом питання про призначення відповідної експертизи, або витребування необхідних доказів (документів) у інших осіб позивачем вжито не було.

В той же час згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині віднесення шиномонтажного станку до спільного майна подружжя та його поділу є недоведеними.

З приводу вимог про відшкодування позивачу половини вартості проведеного ремонту, суд виходив з наступного.

З пояснень сторін та свідків судом встановлено, що весь час з моменту одруження до моменту розірвання шлюбу сторони проживали в будинку, що належить матерів відповідача ОСОБА_6 (а.с. 39-42). В листопаді-грудні 2018 року в одній з кімнат даного будинку, яка використовувалась як дитяча кімната, було проведено ремонт.

При цьому позивач, її батьки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_13 яка є подругою позивача, стверджували, що ремонт проведено за кошти позивача, а відповідач та свідок ОСОБА_6 , що ремонт проведено за кошти батьків відповідача.

При цьому жодних інших доказів, що могли документально підтвердити чи спростувати позицію однієї зі сторін у справі, учасниками справи не надано.

Заявляючи вимоги про стягнення половини вартості проведеного ремонту позивач не змогла не тільки документально підтвердити, але і точно визначити вартість такого ремонту. Так, в позовній заяві вона визначила цю суму у розмірі 22000 грн., а надаючи пояснення суду - вже в розмірі 20000 грн. при цьому не могла точно вказати скільки коштів було витрачено на будівельні матеріали та які саме, а скільки - на виконання будівельних робіт найманим працівником.

При цьому вказувала, що вартість ремонту була визначена нею на підставі будівельних чеків, які в неї викрали разом з гаманцем в квітні-травні 2019 року.

Непослідовні пояснення позивача в частині вартості проведеного ремонту та той факт, що із відповідною заявою про крадіжку гаманця вона до органів Національної поліції не зверталась попри те, що в гаманці були гроші, кредитні картки, посвідчення водія тощо, дають підстави ставити під сумнів дійсну можливість позивача визначити вартість ремонту на підставі пізніше втрачених нею чеків про придбання будівельних матеріалів.

Крім того, в разі дійсної втрати даних чеків позивач не була позбавлена можливості отримання їх копій у відповідних торгівельних організаціях, або шляхом надання відповідних банківських роздруківок щодо її карткових рахунків в разі придбання певних будівельних товарів у безготівковий спосіб. Так само позивач не була позбавлена можливості клопотати перед судом про допит в якості свідка особи, яка згідно її пояснень виконувала будівельні роботи на предмет отриманої ним суми гонорару за виконану роботу та обставин придбання будівельних матеріалів.

Таким чином, вартість проведених ремонтних робіт у будинку за місце проживання сторін на момент розірвання шлюбу належними доказами не підтверджується.

Крім того суд вважає дані вимог не тільки не підтвердженими, а ще й безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.3 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Таким чином, на позивача та відповідача під час їх нього проживання в будинку ОСОБА_6 покладався обов`язок по утриманню будинку та проведенню ремонту у ньому.

Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦК України речі поділяються на споживні та неспоживні. Споживною є річ, яка внаслідок одноразового її використання знищується або припиняє існувати у первісному вигляді.

Неспоживною є річ, призначена для неодноразового використання, яка зберігає при цьому свій первісний вигляд протягом тривалого часу.

Використані при проведенні ремонту будівельні матеріали є споживними речами. Тобто після ремонту, проведеного ще на час перебування подружжя у шлюбі вони припинили своє існування в первісному вигляді та не можуть бути повноцінно використані в подальшому.

Враховуючи викладене, вони не можуть бути включені до складу спільного майна подружжя оскільки такому поділу підлягає лише майно наявне на час припинення спільного ведення господарства.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування їй половини вартості проведеного під час шлюбу ремонту задоволенню не підлягають.

За таких обставин, в порядку поділу спільного майна подружжя, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише сума у розмірі 20500 грн.

Документально підтверджений розмір судових витрат у справи становить 960,20 грн. сплаченого позивачем судового збору (а.с. 1,27). Інші судові витрати, в тому числі й на професійну правничу допомогу, жодними належними доказами по справі не підтверджуються, а отже розподілу не підлягають.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено судом на 21,35% (20500 х 100 / 96020) з відповідача на користь позивача відповідно по приписів ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 205 грн (21,35 х960,20 /100), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 57,65, 69-71 СК України, ст.ст. 150-151,156 ЖК України, ст.ст. 179,185, 719 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 274, 279, 258, 264-265, 268, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 в порядку поділу спільного майна подружжя 20500 (двадцять тисяч п`ятсот) грн та 205 (двісті п`ять) грн на відшкодування сплаченого позивачем судового збору, а всього стягнути 20705 (двадцять тисяч сімсот п`ять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено та вручено (направлено) учасникам справи 08 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Д.С. Сиволап