КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8935/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецгеологорозвідка» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Ільєвої Т.Г. в м. Київ 15 квітня 2019 року у справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецгеологорозвідка» про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року ТОВ «Спецгеологорозвідка», в інтересах якого діяла представник Кузьмич Я.В., звернулося до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, посилаючись на те, що рішенням Арбітражного суду м. Москва від 07 жовтня 2018 року по справі № А40-179726/18-12-1301 стягнуто з ПАТ «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» на користь ТОВ «Спецгеологорозвідка» заборгованість за договором № 18-ИГ від 12 лютого 2013 року у розмірі 2000000 рублів і витрати по оплаті державного мита в розмірі 33000 рублів. Девятим арбітражним апеляційним судом рішення Арбітражного суду м. Москва від 07 жовтня 2018 року залишено без змін. Рішення вступило в законну силу 16 січня 2019 року. На примусове виконання рішення було видано виконавчий лист від 07 жовтня 2018 року. Боржник брав участь у справі № А40-179726/18-12-1301 по стягненню заборгованості, про що зазначається у тексті самого рішення, та станом на сьогодні не виконав рішення суду.

На підставі вищевикладеного заявник просив надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду м. Москва від 07 жовтня 2018 року по справі № А40-179726/18-12-1301.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року клопотання ТОВ «Спецгеологорозвідка» про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, що підлягає виконанню на підставі ст. ст. 462, 463 ЦПК України, залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Заявник ТОВ «Спецгеологорозвідка», не погоджуючись із ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що за висновком судупершої інстанції, всупереч ч. 3 ст. 466 ЦПК України до клопотання не додано документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Такий висновок суду, за доводами апеляційної скарги, не відповідає обставинам справи, оскільки згідно матеріалів поданого клопотання боржник брав участь у справі іноземного суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, про що зазначається у текстах рішень обох судів, копії яких додано до клопотання заявника від 15 квітня 2019 року.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що до поданого клопотання не додано квитанції про сплату судового збору. Однак, згідно п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», передбачено справляння судового збору за подання заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду. Справляння судового збору за подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду та повертаючи клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду ухвалою від 15 квітня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що подане заявником клопотання не відповідає вимогам ч. 3 ст. 466 ЦПК України, а саме до клопотання не додано документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Також до клопотання представником не надано квитанції про сплату судового збору, який передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Статтею 466 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ч. 8 ст. 10 ЦПК України у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Повертаючи клопотання на підставі ч. 4 ст. 466 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписану у м. Києві 20 березня 1992 року урядами держав-учасниці Співдружності Незалежних Держав, зокрема урядами України та Російської Федерації (далі - Угода), яку станом на момент постановлення ухвали не було денонсовано. Ця Угода, згідно ст. 1, регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Відповідно до ст. 7 Угоди держави - учасниці СНД взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Статтею 8 указаної Угоди передбачено, що виконання відбувається за клопотанням заінтересованої сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої сторони про процес; виконавчий документ.

Отже, перелік документів, який повинен додаватися до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачений Угодою, стаття 8 якої і підлягає до застосування при перевірці такого переліку документів, які додаються до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Разом з тим, статтею 9 Угоди передбачено підстави, за яких у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: судом держави - учасниці СНД, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці СНД або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; інша сторона не була повідомлена про процес; закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Зазначаючи про відсутність передбаченого ч. 3 ст. 466 ЦПК України додатку до клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, а саме документу, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, суд першої інстанції не врахував, що при визначенні дотримання повноти переліку поданих документів в даному випадку необхідно керуватися правилами міжнародного договору України, які ним застосовані не були, та що відсутність доказів про повідомлення іншої сторони про процес може бути підставою для відмови у задоволені клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на підставі ст. 9 Угоди та п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 468 ЦПК України, а не залишення клопотання без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України, яка визначає лише порядок оформлення клопотання.

Крім того, судом першої інстанції вказано на необхідність сплати судового збору, який передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а не за подання до суду клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, які судом першої інстанції були помилково ототожнені.

Крім того, не передбачає надання документу, яким підтверджується сплата судового збору, і ст. 466 ЦПК України, яка встановлює вимоги щодо форми такого клопотання, а п. 15 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» прямо передбачає, що судовий збір не справляється за подання клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідно до міжнародного договору України, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України та яким не передбачено плату під час звернення до суду, подання апеляційної та касаційної скарг у таких справах.

Зазначені обставини судом першої інстанції було залишено поза увагою

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецгеологорозвідка» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :