Справа № 496/3366/19
Провадження № 2/496/1666/19
11 грудня 2019 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пендюри Л.О.
за участю секретаря - Богдан Ю.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА фінанси груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на договір, укладений на умовах пропозиції (оферти), що опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 .ua, підписана електронним цифровим підписом позивачки 20.03.2018 року та акцептована відповідачем 26.05.2018 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором). Крім цього зазначає, що шляхом оплати комісій відповідачкою було укладено угоду про відтермінування строку повернення кредиту до 15.01.2019 року.
Умовами вказаного вище договору визначено, що текст оферти і умов договору, що є складовою частиною оферти з метою забезпечення цілісності і незмінності змісту договору, підписано електронним цифровим підписом кредитодавця та опубліковано на веб-сайті кредитодавця: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
При цьому, згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
З положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, судом встановлено, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, однак він не підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи вищевикладене, вказаний вище договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.
Ч. 2 ст. 218 ЦК України передбачає, що укладений з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, є дійсним виключно за одночасного існування таких обставин:
1) вказаний правочин укладений, тобто у випадку, коли таким правочином є договір - відповідно до ст. 638 ЦК України сторони мають погодити всі істотні умови такого договору;
2) одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину;
3) інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання.
За відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин неможливо визнати такий недійсний за законом правочин дійсним.
Як вказано вище, істотними умовами кредитного договору відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України та ст. 1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є розмір кредиту, строк його повернення та розмір процентів за користування ним.
За таких обставин, умовою дійсності договору за ч. 2 ст. 218 ЦК України, який не був укладений в обов`язковій для даного виду договору письмовій формі, не є лише доказ того, що кредитор передав кредитні кошти, необхідно довести, що сторони погодили й інші істотні умови (строк повернення кредиту та розмір процентів за користування ним), в протилежному випадку відсутні підстави для висновку про укладення договору, тобто погодження сторонами його істотних умов, оскільки дійсним є лише договір на певних конкретно визначених істотних умовах. В разі ненадання відомостей про погодження всіх істотних умов певного виду договору такий договір не може бути дійсним, оскільки він є неукладеним.
У даному випадку позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту не містить відомостей про укладення договору саме з відповідачкою, а містить лише загальні умови, та крім цього, як зазначалося вище, не є таким, що підписаний відповідачкою в розумінні ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а, отже і не може бути письмовим доказом погодження істотних умов кредитного договору.
Відсутність доказів погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та доказів вчинення позичальником дій по підтвердженню виконання договору чи по прийняттю виконання від кредитодавця його частини обов`язків по договору не дає підстави вважати такий договір дійсним відповідно до положень ч. 2 ст. 218 ЦК України.
З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, слідує, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю.
Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, заявка №1714473 не містять підпису відповідачки або його електронного аналогу. Натомість в кінці кожного документу вказано: «Заявку підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 26.05.2018 року ОСОБА_2 ».
При цьому, позивачем не надано доказів того, що особа відповідачки була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.
Наданий реєстр SMS-повідомлень за номером НОМЕР_1 за період з 26.05.2018 року по 28.08.2019 року не є підтвердженням надіслання відповідачці одноразового ідентифікатору та отримання його нею, оскільки є внутрішнім документом позивача та його формування залежить виключно від його волі. Крім цього в графі «код для підтвердження згоди з умовами договору вказано» «** ***** », що позбавляє суд можливості перевірити його на відповідність вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи вищевикладене, оскільки при укладенні договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №17147473 від 26.05.2018 року, для якого законом визначена обов`язкова письмова форма та який є недійсним за законом у разі недотримання такої форми, не була дотримана письмова форма та позивачем не доведена одночасна наявність всіх необхідних обставин, що дають підстави вважати його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, а тому вказаний договір є недійсним.
Крім цього, в позовній заяві позивач зазначає, що договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 та підписана електронним підписом відповідачки.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цією пропозицією (офертою) укладення договору про надання кредиту ознайомилася і погодилася відповідачка.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, що розміщена на сайті позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1) неодноразово могли змінюватися самим ТОВ «АІА фінанси груп» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.05.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви пропозицію (оферту) укладення договору про надання кредиту у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 611, 625, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України про електронну комерцію», Законом України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд -
Товариству з обмеженою відповідальністю «АІА фінанси груп» в позові до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його отримання до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.
Суддя Л.О. Пендюра