пр. № 2-з/759/122/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду: суддя Величко Т.О. при секретарі: Штанько В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач у справі подав до суду 29.07.2019 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб HONDA, модель ACCORD,22007 р.в. дата реєстрації 11.11.2015 року, що належить відповідчці на праві власності.

В судовому засіданні предстанвик позивача підтримав вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову та просив суд задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з"явилась, була належними чином повідомлена , за місцем реєстрації місця проживання повістку суду не отримала.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши згадану заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом встановлено, що згідно доказів поданих позивачем до позовоної заяви, позивач у досудовому порядку задовольнив свої вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет застави, згіно Виконавчого напису нотаріуса від від 26.01.2018 року, посвідченрого приватним нотсріусом Льівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни (а.с.26), згідно якого звернуто стягнення на предмет застави, в рахунок заборгованості, яка станом на 23.01.2018 року становить з 23.01.2017 року по 23.01.2018 року у розмірі 699 862,07 грн.

Судом встановлено,що згідно Постанови приватного виконавця Мілоцького О.Л., при примусовому виконанні закінчено виконавче провадження № 55989227 від 05.06.2018 року, та предмет застави продано з прилюдних торгів за сумою 499 188,00 грн. Залишок заборгованості за виконавчим документом дорівнює - 271 102,43 грн.

Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору № 7509.09.00.2393 від 22.07.2016 року, п.4.6. встановлео відповідний порядок черговості погашення заборгованості.

Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів, у який спосіб були розподілені грошові кошти після продажу предмету застави у розмірі 499 188,00 грн, та із чого складається кредитна забогованість.

А тому на даній стадї цивільного процесу позивач не довів небхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко.