ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/78/19 Номер провадження 22-ц/814/2194/19Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 вересня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 560. Під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, чорного кольору, якій фактично знаходився в особистому користуванні відповідача. Оскільки в подальшому між сторонами погіршилися стосунки як між чоловіком та дружиною, то у 2014 році ними було прийнято рішення щодо окремого проживання і саме в цей період позивач також зверталась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, за наслідками розгляду якої 28 серпня 2014 року судом було прийнято рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Як зазначає позивач, через деякий проміжок часу, відповідач звернувся до неї з пропозицією поновити їх стосунки, на що вона погодилась та на переконання відповідача подала до відділу ДВС заяву про закриття виконавчого провадження. У 2017 році позивач дізналася про те, що відповідач продав спірний автомобіль без її згоди та у вересні 2018 року звернулась до нього з письмовою пропозицією про повернення належної її частки спільного майна. 24 вересня 2018 року відповідач надав письмову відповідь про відмову у вчиненні запропонованого нею порядку розподілу майна, що і стало в подальшому підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Просила здійснити поділ спільного майна подружжя - автомобіля TOYOTA CAMRI 2008 року, шляхом стягнення з відповідача Ѕ частини вартості вказаного автомобілю у розмірі 120 295,50 грн.; в порядку розподілу судових витрат прохала стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1202,95 грн., витрати пов`язані із залученням спеціаліста суб`єкта оціночної діяльності в розмірі 450 грн. та 1200 грн. витрат на професійну правничу допомогу

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

Визнано автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , набутим за час шлюбу.

Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вартості автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 120 295, 50 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо визначення часток сторін за кожним із подружжя співвласників автомобіля TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1202,95 грн. 00 коп., витрати пов`язані із залученням спеціаліста суб`єкта оціночної діяльності в розмірі 450 грн. та 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Із даним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Так, зазначено, що судом було вирішено вимогу яка не заявлялася позивачем, а при подачі позову взагалі було оплачено тільки вимогу майнового характеру, тоді як заявлялася також вимога немайнового характеру, крім того, позивачем було пропущена строк позовної давності, про що відповідачем заявлялося при розгляді справи судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 знала про продаж автомобіля та займалася оформлення відповідних документів. Просив рішення суду скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи повідомлена про час та місце розгляду справи, від її представника надійшла заява, у якій він просить розглядати справу без участі сторони позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2005 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2019 року було розірвано.

10 березня 2012 року за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено при розгляді справи судом першої інстанції сторонами по справі не заперечується той факт, що на час розгляду справив в суді зазначений вище транспортний засіб було відчужено і на даний час він не перебуває у власності та користуванні сторін.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що придбаний у 2012 році автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по Ѕ кожному.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до правої позиції викладеної в пунктах 22, 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, яке підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі щодо не проведення позивачем експертизи про визначення вартості майна виходячи з наступного.

Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 сво 18 дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 286/1784/15-ц.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 06 грудня 2018 року вартість легкового седана TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, становить 240 591 грн.

У свою чергу відповідачем ні при розгляді справи судом першої інстанції ні при розгляді справи судом апеляційної інстанції експертиза щодо встановлення вартості транспортного засобу не заявлялася, жодних доказів на підтвердження вартості спільного автомобіля не надавалося.

Аналізуючи зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірний автомобіль TOYOTA CAMRI, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набутим останніми за час шлюбу та оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 має право на половину вартості автомобіля, якій відповідач відчужив без її згоди.

Також, враховуючи обставини справи, вірним є висновок суду стосовно того, що вимоги позивача про визначення частки в спільному майні подружжя є зайвими та таким що не підлягає до задоволення, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції спірний автомобіль вибув із володіння відповідача, а новий власник до участі в справі не залучався.

Доводи ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності оскільки позивач могла знати і знала про продаж автомобіля не підтверджується матеріалами справи тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт того, що після продажу автомобіля відповідач погасив заборгованість по аліментах не підтверджує обізнаність ОСОБА_2 щодо походження даних коштів.

Тоді як ОСОБА_1 не надав доказів належно оформленої згоди дружини на продаж спірного майна.

При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України).

Статтею 72 СК України визначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При цьому, як вбачається з штампу на позовній заяві вона надійшла до суду 09 січня 2019 року, а шлюб між сторонами розірваний рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 січня 2019 року.

Тобто, на час звернення до суду сторони по справі перебувавали у шлюбі.

Посилання відповідача на те, що спірний автомобіль був придбаний за кошти від продажу автомобіля матері є недоведеними, оскільки ОСОБА_1 не надано жодних письмових доказів на підтвердження вказаних обставин, в тому числі щодо передачі коштів від автомобіля матері відповідачу, придбання автомобіля саме за ці кошти.

Тоді як судом першої інстанції вірно зазначено, що наявна в матеріалах цивільної справи довіреність від 28 лютого 2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального органу Полтавської області Спиридовичем М.В., на яку сторона відповідача посилається як на підставу своїх заперечень щодо визнання спірного автомобілю об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не є належним доказом в розумінні вимог ЦПК України щодо спростування доводів позивача, оскільки зазначений вище документ підтверджує лише факт надання матір`ю відповідача права іншій особі на керування та розпорядження належним їй на праві власності автомобілем і в свою чергу, ніяким чином не підтверджує факт позики відповідачу коштів, отриманих від продажу автомобіля, його батьками які він в подальшому використав для придбання спірного автомобілю.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 23 серпня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

Г.Л. Карпушин