ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/820/19 Справа № 203/4368/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 25.04.2016 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений депозитний договір, згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 86 500,00 грн. Згодом позивачка дізналася про ухвалення рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Позивачка неодноразово зверталася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами про її включення до переліку вкладників, яким будуть відшкодовані їх вклади, проте жодної відповіді не отримала. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення вкладу в сумі 86 500,00 грн., відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 14 020,13 грн., а також інфляційних витрат у сумі 20 884,56 грн., стягнення трьох відсотків річних у сумі 3 495,45 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантоване відшкодування за вкладом відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за договором банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» від 25 квітня 2016 року №980-027-000003696 у сумі 86 500,00 грн., інфляційні в сумі 16 899,78 грн., три відсотки річних у сумі 3 495,45 грн., разом 106 895,23 грн.. В задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а також моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення від 12.07.2016 року №124-рш про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Михайлівський», у відповідача виникло зобов`язання по виплаті позивачці коштів в розмірі неповернутої суми вкладу, а тому позов у частині стягнення з відповідача гарантованого відшкодування грошових коштів у сумі 86 500,00 грн. підлягає задоволенню. Крім того, суд першої інстанції вказав, що зі змісту укладеного договору від 25.04.2016 року вбачається, що до нього не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, а тому, вимога позивачки про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних як обґрунтована підлягає задоволенню. При цьому, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а також моральної шкоди з підстав їх недоведеності.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент ухвалення рішення у Банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати, провадження у справі закрити, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2016 року між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № НОМЕР_1 , згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» відкрило депозитний рахунок № НОМЕР_2 та прийняв від позивачки грошові кошти в сумі 86 500,00 грн..

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким з 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу Фонду.

На підставі постанови Правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатору банку», згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку.

01 грудня 2016 року позивачка звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою №01.12.2016/12181-ФК про включення інформації про неї до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повернення вкладених коштів.

13 вересня 2017 року позивачка звернулася до третьої особи із заявами про надання інформації про стан її рахунку, роз`яснення причин неповернення їй коштів та надання виписки з рахунку. Однак, позивачка жодної відповіді на свої заяви не отримала та до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду включена не була.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення від 12.07.2016 року №124-рш про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Михайлівський», у відповідача виникло зобов`язання по виплаті позивачці коштів в розмірі неповернутої суми вкладу, а тому позов у частині стягнення з відповідача гарантованого відшкодування грошових коштів у сумі 86 500,00 грн. підлягає задоволенню. Крім того, суд першої інстанції вказав, що зі змісту укладеного договору від 25.04.2016 року вбачається, що до нього не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, а тому, вимога позивачки про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних як обґрунтована підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Скасовуючи оскаржуване рішення та закриваючи провадження у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У своєму позові, позивачка вказала, що має право отримати гарантовану суму вкладу у сумі 86500,00 грн., а обов`язком виконати таку дію покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У контексті обставин цієї справи суть спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, банком та Фондом і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 вказаного Кодексу).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

За приписами частини першої статті 54 Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки про те, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку?боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання вирішує виключно Фонд.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн..

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в межах, установлених Конституцією і відповідно до законів України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 та від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц зробила висновок, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Тобто, спір між фізичною особою вкладником банку та Фондом з приводу відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим помилково стягнув кошти з Фонду та розглянув позов у порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції справу розглянуто у порядку цивільного судочинства, тобто з порушенням предметної юрисдикції, оскаржуване рішення як незаконне та таке, що ухвалене у порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню.

В зв`язку із закриттям провадження у справі, сплачений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко