ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/3243/18

Провадження № 22-ц/818/5292/19

27 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року (суддя Аркатова К.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 25263 грн. 23 коп., стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 5000 грн., стягнення судових витрат та вартості судової експертизи у розмірі 2230 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що Дзержинським районним судом м. Харкова встановлено, що 28.09.2017 року об 11 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Архітекторів, 7 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду нього, від чого транспортні засоби механічні пошкодження. Позивачу відомо про наявність у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № А/2419953 виданий ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Відповідно до висновку судової експертизи вартість матеріальних збитків, нанесених володільцю «Volkswagen Tiguan» АХ 1689 ЕО спричинених внаслідок ДТП становить 25263 грн. 32 коп. Крім того, у зв`язку із пошкодженням автомобіля, позивач був позбавлений права користування транспортним засобом, що суттєво вплинуло на його спосіб життєвого укладу, можливості надання своєчасних лікарських послуг за своєю професією пацієнтам, а відтак позивач оцінив нанесену йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 25263 грн. 32 коп.; моральну шкоду у розмірі 1000 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права, недосконало та неповно дослідив і вивчив надані позивачем докази, які мають істотне значення для вирішення справи. У зв`язку переліченими порушеннями відповідач вказує на те, що про існування заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року дізнався випадково, оскільки не був у встановленому порядку повідомлений про розгляд справи; суд помилково поклав матеріальну відповідальність на відповідача з огляду на наявність страхового полісу ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», яке є належним відповідачем у справі; моральна шкода, визначена заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року є необґрунтованою.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористалися.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони в повній мірі не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року (справа № 638/15579/17), 28.09.2017 року об 11 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Архітекторів, 7 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду нього, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль Volkswagen Tiguan номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 (свідоцтво НОМЕР_3 ) (а.с. 13).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку судової експертизи № 301 від 21.02.2018 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинено матеріальну шкоду у розмірі 25632 грн. 32 коп. (а.с. 5-12). Вартість проведеної експертизи № 301 від 21.02.2018 року, складає 2230.80 грн., а вказані витрати у справі поніс позивач (а.с. 4).

При цьому, транспортний засіб автомобіль марки Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», страховий поліс № АК/ 2419953 від 28.02.2017 року (а.с. 82.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно з статтею 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу № АК/ 2419953 від 28.02.2017 року страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000 грн на момент вчинення ДТП була третя особа.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказані правові висновки містяться у Постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Враховуючи, що розмір деліктного зобов`язання майну позивача у вигляді матеріальної шкоди згідно висновку судової експертизи № 301 від 21.02.2018 року складає 25632 грн. 32 коп., що не перевищує страховий ліміт 100 000 грн. на момент вчинення ДТП, даний вид відповідальності має нести ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі страхового полісу № АК/ 2419953 від 28.02.2017 року.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у виниклих деліктних правовідносинах щодо відшкодування матеріальної шкоди відповідальність має нести ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі страхового полісу № АК/ 2419953 від 28.02.2017 року, а не ОСОБА_2 , у зв`язку з чим оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без задоволення.

У частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як було встановлено під час судового розгляду, внаслідок ДТП мало місце пошкодження майна позивача відповідачем за обставин винної поведінки останнього, тому обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди за законом покладається саме на спричинювача такої шкоди.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95, ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 25263 грн. 23 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 25263 грн. 23 коп. скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 25263 грн. 23 коп. відмовити.

В решті заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді О.Ю.Тичкова

А.І.Овсяннікова