Справа № 161/6736/19
Провадження № 2/161/2089/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Шумиводі О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про додаткове стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті скоєння злочину і своєчасно не вішкодованих, -

В Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Свій позов мотивує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 березня 2013 року вирок Луцького міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року змінено, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням. Також вирок скасовано в частині цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди.

Крім того, вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 в його користь 21599,60 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином та 5000 грн. моральної шкоди. Дане рішення набрало законної сили 29 липня 2014 року.

Однак, виконання даного рішення відбулось протягом значного проміжку часу, ОСОБА_2 усіляко ухиляється від його виконання.

За час неналежного виконання рішення сума збитків, тобто інфляційне щбільшенняґ боргу збільшилось на 21117,60 грн.

Крім того, за час примусового виконання рішення суду він поніс додаткові витрати, а саме 3000,00 грн., як оплата за проведення трьох експертиз по оцінці майна боржника, 1500,00 грн. витрат на паливно-мастильні матеріали при доставці державного виконавця для проведення виконавчих дій.

Разом з тим, у зв`язку із неналежним і несвоєчасним відшкодуванням йому збитків, він був змушений звертатись за юридичною допомогою до адвоката, за послуги якого ним оплачено 10000,00 грн.

Також, вказує, що неправомірними діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 25000,00 грн.

Враховуючи наведене, просить суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на його користь 31117,60 грн. матеріальної шкоди та 18882,40 грн. моральної шкоди.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За погодженням з позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 березня 2013 року, вирок Луцького міськрайонного суду від 04 грудня 2012 року змінено, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 березня 2013 року також встановлено винуватість ОСОБА_2 в викрадені належного позивачам майна, а саме: золотих виробів на загальну суму 24199,50 гривень, що належать ОСОБА_3 та золотих виробів на загальну суму 54174,90 гривень, що належать ОСОБА_1 . Також вирок скасовано в частині цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 24000,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином та 5000 грн. моральної шкоди. Дане рішення набрало законної сили.

З листа Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 26.03.2019 року за № 9548 вбачається, що виконавче провадження (ВП № 41907382) з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищевказаного рішення суду, на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» закінчено 18.05.2017 року. Сума заборгованості перерахована в повному обсязі, а саме: 462,56 грн. 12.04.2016 року, 18681,35 грн. 23.01.2017 року, 457,87 грн. 13.06.2016 року, 453,63 грн. 14.07.2016 року, 455,93 грн. 18.05.2016 року, 8488,66 грн. 16.05.2017 року (а.с. 4).

Згідно наданого позивачем розрахунку компенсації за прострочення виконання судового рішення сума інфляційних втрат за період з 29.07.2014 року по 16.05.2017 року складає 21117,60 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.07.2014 року по 12.04.2016 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду.

Згідно наданого позивачем розрахунку компенсації за прострочення виконання судового рішення сума інфляційних втрат за період з 29.07.2014 року по 16.05.2017 року складає 21117,60 грн.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Враховуючи, що відповідачем порушено виконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь 21117,60 грн. інфляційних втрат.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_3 21117,60 грн. інфляційних втрат за період з 29.07.2014 року по 16.05.2017 року.

Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винними діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, і може відшкодовуватися грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із роз`яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди'', вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено судом, вищевказаним рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 квітня 2013 року з ОСОБА_2 в користь позивача окрім матеріальної шкоди, завданої злочином, стягнуто 5000 грн. моральної шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, я в якому заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач в порушення вимог ст. 80 ЦПК України не довів та не підтвердив жодними доказами ту обставину, що йому завдана моральна шкода, а також не зазначив, в чому вона виявилась.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в частині стягнення моральної шкоди шкоди слід відмовити.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підстав поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з платіжного доручення № Р24А654652684Ф35100 від 20.08.2019 року ОСОБА_1 оплатив послуги адвоката Бачинського Я .Л. в розмірі 10000,00 грн.

Враховуючи, що позивачем подані належні докази щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних ним робіт та їх вартості, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач при розгляді справи.

Крім того, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат за проведення оцінки вартості майна боржника на суму в розмірі 1730,00 грн., тому з відповідача в користь позивача слід стягнути дані витрати.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 21117,60 грн. інфляційних втрат, 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 1730,00 грн. витрат за проведення експертизи

Керуючись ст. 1206 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11; ст. 128 КПК України; ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 141, 223, 247, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 (десять тисяч) грн. витрат на правову допомогу та 1730 (одна тисяча сімсот тридцять) грн. витрат за проведення експертизи.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області А.В. Олексюк