Справа № 461/8505/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2298/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремета Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та інфляційних витрат,-

в с т а н о в и в:

12 листопада 2018 року адвокат Геш Іван Юрійович в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 89 771,49 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року, з яких: 36471,03 грн. - інфляційні втрати на суму заборгованості, 8320,82 грн. - 3% річних від неповернутої суми та 44979,64 грн. - проценти за користування грошовими коштами.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 20.12.2010 року позичила ОСОБА_1 8000 дол. США та 1500 євро, про що останній видав їй розписку. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики та неповернення належних їй коштів, вона змушена була звертатися до суду, та рішенням Галицького районного суду від 16.12.2011 року її позов було задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в її користь заборгованість за договором позики в розмірі 91 233 грн. На виконання зазначеного рішення суду 16.11.2011 року Галицьким районним судом міста Львова у справі було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 89 771,49 гривень боргу, 932 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.8) Однак, з 2011 року рішення суду відповідачем не виконується. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання просила стягнути з відповідача в свою користь 3% річних від та інфляційні втрати від неповернутої суми згідно ст.65 ЦК України та відсотки за користування чужими грошовими коштами згідно ст.536 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 89 771 грн. 49 коп. , з яких 36471,03 грн. - інфляційні втрати на суму заборгованості, 8320,82 грн. - 3% річних від неповернутої суми та 44979,64 грн. - проценти за користування грошовими коштами та судові витрати в розмірі 3 380 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки лише 12.11.2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 16.12.2011 року по 08.11.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, вважає, що суд першої інстанції не врахував, що заборгованість відповідача, яка виникла у зв`язку з невиконанням ним умов договору позики, за яким позивач позичила ОСОБА_1 8000 доларів США, не підлягає індексації відповідно до ст. 625 ЦК України, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договором позики від 27.05.2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не передбачено нарахування процентів за таким. Крім того, вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося після спливу визначеного договором строку позики, що відповідає висновку Верховного Суду у справі № 390/1875/16-ц.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду від 16.12.2011 року у справі № 2-2392/11 з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 91 233 грн /а.с.7/. Заборгованість за договором позики визначена судом лише в національній валюті України, без прив`язки до долара США, що вбачається з резолютивної частини рішення суду, з чим погодився відповідач, що вбачається з його відзиву на позовну заяву (а.с.24,25). Рішення набрало законної сили 26.12.2011 року.

На виконання рішення суду 16.12.2011 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2-2392/11 /а.с.8/, на підставі якого було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Починаючи з часу відкриття виконавчого провадження, рішення суду відповідачем не виконується.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі, районний суд виходив з того, що зобов`язання із повернення коштів в сумі 91 233 грн. виникло у відповідача на підставі рішення суду, а відтак, за порушення строків виконання такого (грошового зобов`язання) з відповідача в користь позивача підлягають стягненню в межах строку позовної давності (за останні три роки) 3% річних, що становить 8320,82 грн., інфляційні втрати від неповернутої суми, що становить 36471,03 грн., а також 44 979,64 грн. - проценти за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст. 536 ЦК України в межах строку позовної давності за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року.

Однак, з таким висновком суду колегія погоджується не повністю, виходячи з наступного.

Наявність судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за договором припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за договором, підлягає стягненню заборгованість у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначається, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що внаслідок невиконання грошового зобов`язання права та інтереси позичальника в даних правовідносинах забезпечено шляхом задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від неповернутої за договором позики суми (визначеної рішенням суду), рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача 44 979,64 грн процентів за користування коштами підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Абзац 1,2 та 3 резолютивної частини рішення слід викласти в такій редакції : «Позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 44791 грн.85 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року, з яких: 8320,82 грн. - 3% річних від неповернутої суми та 36471,03 грн. інфляційні втрати. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 226,67 грн. судового збору.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 44 979,64 грн процентів за користування коштами скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Абзац 1,2 та 3 резолютивної частини рішення викласти в такій редакції : «Позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 44791 грн.85 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 226,67 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.12.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.