ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 642/5333/18

Провадження № 22-ц/818/2987/19

20 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 ,

треті особи - КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2019 року (суддя Гримайло А. М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 , треті особи - КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту, -

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 , треті особи - КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтованя позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу № 8-07-01 від 07.08.1996 року, зареєстрованого КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» вона придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №134972907 від 20.08.2018 року, щодо вказаної квартири зареєстровано обтяження у виді арешту та заборони відчуження №6330415.

Дане обтяження зареєстроване 27.12.2007 року Першою харківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Відділу державної виконавчої служби Ленінського району в місті Харкові за №4411 від 24.07.2003 року.

Також постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова №14-949/03 від 18.09.2003 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Глуховцевої Н.В. від 11.09.2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Факторіал-Банк» 183428 грн. 81 коп. накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

Просила скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який зареєстровано Першою харківською державною нотаріальною конторою 27.12.2007 року на підставі повідомлення ВДВС Ленінського району міста Харкова №4411 від 24.07.2003 року, реєстраційний номер обтяження 6330415 та арешт, який накладено за постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова Боярина О.Ю. №14-949/03 від 18.09.2003 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Глуховцевої Н.В. від 11.09.2003 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 подалаапеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що накладеним арештом порушуються права позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що він ніколи не мав та не має права власності на згадану квартиру, тому вважає, що між ним та позивачем відсутній спір про право на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, проте позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів, також позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 8-07-01 від 07.08.1996 року, зареєстрованого КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №134972907 від 20.08.2018 року, щодо вказаної квартири зареєстровано обтяження у виді арешту та заборони відчуження № 6330415.

Дане обтяження зареєстроване 27.12.2007 року Першою харківською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Відділу державної виконавчої служби Ленінського району в місті Харкові за №4411 від 24.07.2003 року.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 21.05.2003 року у справі №2-280/03 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 40497 грн. 00 коп. На підставі даного рішення Ленінського районного суду міста Харкова видано виконавчі листи, в яких помилково вказано адресу проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Рішення надійшло на виконання до ВДВС Ленінського району міста Харкова, державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , який виходячи з інформації, вказаної у виконавчому листі, мешкав за адресою АДРЕСА_1 .

За інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №2513 від 04.08.2003 року, відомості про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 24.10.2003 року у справі №2-6503/03 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірність дій державного виконавця ВДВС Ленінського району в місті Харкові Самойлова В.М. щодо виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 40497 грн. за рахунок майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано виписати та направити для виконання в ВДВС Ленінського району міста Харкова виконавчий лист №2-280/03 від 23.06.2003 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 40497 грн., вказавши при цьому місце проживання боржника ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 .

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова №14-949/03 від 18.09.2003 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Глуховцевої Н.В. від 11.09.2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Факторіал-Банк» 183 428 грн. 81 коп., накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

Як вбачається із тексту вказаної постанови, АБ «Факторіал- Банк» до ВДВС Ленінського РУЮ м. Харкова про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 не звертався, а прохав накласти арешт на майно, що перебувало у іпотеці - квартиру АДРЕСА_4 .

Зі змісту відповіді АБ «Факторіал-Банк» від 24.06.2005 року встановлено, що банк відкликав виконавчий напис за постановою №14-949/03 про відкриття виконавчого провадження, оскільки вимоги АБ «Факторіал-Банк» задоволені в повному обсязі.

Таким чином, накладений державним виконавцем арешт на квартиру, належну на праві власності позивачці порушує її право на розпорядження майном.

При цьому судова колегія враховує, що право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Зважаючи на те, що до виконавчого документа, на підставі якого був накладений арешт на спірну квартиру рішенням суду внесено зміни та зазначено, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою, ніж вказано в попередньому виконавчому листі, а також те, що виконавчий напис нотаріуса відкликаний стягувачем - АБ «Факторіал-Банк», позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи судове рішення, окрім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374,376,381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 , треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який зареєстровано Першою Харківською державною нотаріальною конторою 27.12.2007 року на підставі повідомлення ВДВС Ленінського району міста Харкова №4411 від 24.07.2003 року, реєстраційний номер обтяження 6330415.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який накладено постановою державного виконавця ВДВС Ленінського району міста Харкова Бояринова О.Ю. № 14-949/03 від 18.09.2003 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Глуховцевої Н.В. від 11.09.2003 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко