АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Чернівці

справа № 725/3372/19

провадження № 22-ц/822/850/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з

розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

учасники справи:

заявник Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»

боржник ОСОБА_1

апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.

встановив:

05 червня 2019 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі-ПАТ «ВФ Україна») звернулося до суду із заявою до ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогами про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Ухвалою судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 липня 2019 року відмовлено ПАТ «ВФ Україна» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВФ Україна» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Боржник відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавав.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників відповідно до приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України, за якими апеляційні скарги на ухвалу про відмову у видачі судового наказу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції, керуючись вимогами п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, виходив з пропуску заявником строку позовної давності.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

За приписами ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Згідно зі ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу за пропуском строку позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Апеляційним судом встановлено, що 05 червня 2019 року ПАТ «ВФ Україна» звернулось до суду із заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 55786 гривні 14 копійок.

Відносини, які виникли між постачальником та споживачем телекомунікаційних послуг, регулюються договором про надання телекомунікаційних послуг від 31жовтня 2011 року.

Згідно п. 6.3. договору, наявні рахунки за надані послуги повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунком.

ПАТ «ВФ Україна» заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги надання телекомунікаційних послуг, яка виникла за період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Пославшись в ухвалі про відмову у видачі судового наказу на те, що період виникнення заборгованості перевищує трирічний строк, суд першої інстанції не звернув увагу на положення п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, яка пов`язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу, саме з моментом виникнення права вимоги, а не періодом заборгованості. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що право вимоги у ПАТ «ВФ Україна» за вказаний період виникло з 16 липня 2016 року, тобто з наступного дня після 15 липня 2016 року календарної дати, не пізніше якої споживач повинен був здійснити оплату за надані послуги за червень 2016 року.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що трирічний строк позовної давності щодо звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року ПАТ «ВФ Україна» не пропущений, оскільки заявник звернувся до суду з відповідною заявою 05 червня 2019 року (згідно відбитку штампу на поштовому конверті), тобто у межах трирічного строку з дня виникнення права відповідної вимоги.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду про відмову у видачі судового наказу суперечить нормам процесуального закону, оскільки зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи, а тому, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

судді (підпис) І.Н. Лисак

(підпис) І.Б. Перепелюк

З оригіналом згідно: