№ 566/1473/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2019 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Феськова П.В.,

при секретарі Грановській М.Ю.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Андрійчука В.В.

представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» - Репети Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної володільцем джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач 1 - ОСОБА_1 , позивач 2 - ОСОБА_2 звернулися до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної володільцем джерела підвищеної небезпеки. Позов обґрунтовують тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.12.2015 року о 17 год. 50 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Форд Фокус» (д.р.н. НОМЕР_1 ) на 196 км + 140 м автодороги Доманово - Ковель - Чернівці - Теребляче, що в межах села Підгайці Млинівського району Рівненської області, скоїв наїзд на пішохода, матір позивача 1 та дружину позивача 2 - ОСОБА_4 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла в автомобілі швидкої медичної допомоги під час транспортування до лікарні. Відомості про цю ДТП були внесені 15.12.2015 р. до ЄРДР за №0000262 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 31.08.2016 р. кримінальне провадження було закрите за відсутністю в діях водія автомобіля «Форд Фокус» ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. 12.07.2017 р. позивачам стало відомо, що 30.05.2017 р. слідчий повторно закрив кримінальне провадження по факту смерті ОСОБА_4 за відсутністю в діях відповідача 2 складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Позивачі як потерпілі від ДТП не погоджувалися з висновками органу досудового розслідування, однак більше не оскаржували дану постанову. Зазначають, що така передчасна смерть ОСОБА_4 стала важкою психологічною травмою для сина, на очах якого загинула мати, та чоловіка, стан здоров`я якого значно погіршився.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 18.07.2015 року уклав з СК ПрАТ «Еталон» страховий договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс № АЕ/4066003). За його ж заявою-повідомленням страховою компанією (відповідач 1) заведена страхова справа № 9632 від 24.12.2015 р. Позивачі 23.08.2017 р. подали до страхової компанії заяву про факт ДТП, відповідь на яку не отримали. Просять суд стягнути: з відповідача 1 - ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» в користь позивачів матеріальні збитки (регламентні виплати та витрати на поховання) в сумі 114 298 грн. та моральну шкоду на суму в розмірі 16538 грн.; з відповідача 2 - ОСОБА_3 в користь позивачів моральну шкоду на суму в розмірі 79462 грн.

14 грудня 2017 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у даній цивільній справі (а.с. 59).

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 06 лютого 2018 р. визнано обов`язковою участь відповідача - Страхової компанії ПрАТ «Еталон» у цій справі.

За клопотаннями представника ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» розгляд справи проводився в режимі відеоконференції між Млинівським районним судом Рівненської області та Київським апеляційним господарським судом (у подальшому - Північним апеляційним господарським судом).

27.08.2018 р. до суду надійшли заперечення представника ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» (а.с. 116 - 118) на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної володільцем джерела підвищеної небезпеки, у яких просить суд закрити провадження в частині позовних вимог позивачів до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» у зв`язку з відсутністю предмета спору. Заперечення мотивує тим, що звернувшись 18.08.2017 р. із повідомленням про ДТП, від позивачів не надійшло у визначений Законом термін заяви про виплату страхового відшкодування.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подано до суду 16.08.2018 р. письмові пояснення (а.с. 89 - 94), а також 31.08.2018 р. письмове додаткове пояснення (а.с. 107 - 109), у яких підтримує позовні вимоги та зазначає про те, що заява позивачів до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» від 18.08.2017 р. по своїй суті є заявою про страхове відшкодування.

Позивач 1 та його представник - адвокат Андрійчук В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник Відповідача 1 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнав позовних вимог з боку позивачів, оскільки вважає, що наїзд на ОСОБА_4 вчинив в умовах непереборної сили.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - мати позивача 1 та дружина позивача 2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16.12.2015 р. (а.с. 4).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2017 р. (а.с. 50 - 53) встановлено, що 15.12.2015 р., близько 17 год. 50 хв., в темну пору доби водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався 196 км + 140 м автодороги Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче, що в межах с. Підгайці Млинівського району Рівненської області, зі сторони смт. Млинова у напрямку м. Дубно Рівненської області, із швидкістю приблизно 60-70 км/год та включеним ближнім світлом фар. Одночасно, пішохід ОСОБА_4 , 1943 року народження, в порушення підпунктів а), б) пункту 4.14 Правил дорожнього руху України не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово перебігала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, поза межами пішохідного переходу та із-за задньої частини невстановленого зустрічного вантажного автомобіля. У момент виникнення небезпеки для руху водій ОСОБА_3 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 не зміг з незалежних від нього технічних причин. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження, від яких вона померла в автомобілі швидкої медичної допомоги під час транспортування до лікарні, а автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. При цьому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 16.12.2015 р., за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким 15.12.2015 р. керував ОСОБА_3 , згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22.09.2012 р. (а.с. 18) є ОСОБА_6 - дружина відповідача 2. При цьому право керування автомобілем дозволено - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , про що зазначено в особливих відмітках цього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована на день дорожньо-транспортної пригоди у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4066003 від 11.07.2015 р., страхувальником зазначено відповідача 2 - ОСОБА_3 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100000 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень (а.с. 16).

23.08.2017 року позивач 1 та позивач 2 звернулися до голови правління ПрАТ «Еталон» та директора департаменту врегулювання збитків страхової компанії ПрАТ «Еталон» із заявою про страховий випадок внаслідок ДТП, внаслідок якої наступила смерть потерпілої особи від 18.08.2017 р. (а.с. 27 - 33). У цій заяві позивачі повідомляли про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 15.12.2015 р., про неодноразове закриття кримінального провадження по факту смерті ОСОБА_4 за відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про те, що лише 20.07.2017 р. їм стало відомо, що слідчий СУ ГУНП в Рівненській області 30.05.2017 року повторно закрив це кримінальне провадження, про те, що згідно заяви-повідомлення водія ОСОБА_3 (застрахованої особи) по факту ДТП від 15.12.2015 року, внаслідок якої загинула ОСОБА_4 , уже заведена страхова справа № 9632 від 24.12.2015 року. Крім того, позивачі повідомляли, що їм спричинена матеріальна та моральна шкода в грошовому виразі та наводили розрахунок належної до виплати суми із посиланням на законодавство, що регулює дані правовідносини.

Із письмового заперечення представника Страхової компанії ПрАТ «Еталон» від 27.08.2018 р. на позовну заяву (а.с. 116 - 118) вбачається, що відповідач 2 отримав заяву позивачів від 18.08.2017 р. із повідомленням про ДТП, однак не здійснював виплат страхового відшкодування, оскільки від позивачів не надійшло у визначений Законом термін заяви про виплату страхового відшкодування.

Керуючись ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається із п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили, так і внаслідок умислу потерпілого.

Твердження ОСОБА_3 про те, що наїзд на ОСОБА_4 він вчинив в умовах непереборної сили, є безпідставним, оскільки дії ОСОБА_4 можуть свідчити про її грубу необережність, яка призвела до ДТП, а не про заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили.

За таких обставин у відповідача 2 настає цивільно-правова відповідальність, як володільця джерела підвищеної безпеки за відсутності його вини.

Оскільки на момент ДТП автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон», то Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» має відшкодовувати шкоду в межах ліміту відповідальності, а з відповідача 2 підлягає стягненню шкода, яка перевищує розмір страхових виплат.

Суд не приймає до уваги доводи ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»про те, що звернувшись 18.08.2017 р. із повідомленням про ДТП, від позивачів не надійшло у визначений Законом термін заяви про виплату страхового відшкодування, оскільки страхова справа по дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 15.12.2015 р. уже була заведена ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на підставі заяви ОСОБА_3 , а також заяви позивачів від 18.08.2017 р. (а.с. 27 - 33) про страховий випадок внаслідок ДТП, яка містила інформацію про спричинену їм матеріальну та моральну шкоду в грошовому виразі та розрахунок належної до виплати суми із посиланням на законодавство, що регулює дані правовідносини.

Безпідставним суд вважає й посилання ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», як на підставу не виплати страхового відшкодування на пропуск позивачами річного строку звернення до страховика з моменту ДТП, оскільки лише 12.07.2017 р. позивачам стало відомо, що 30.05.2017 р. слідчий повторно закрив кримінальне провадження по факту смерті ОСОБА_4 за відсутністю в діях відповідача 2 складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Закон України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, передбачено ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме:

27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Щодо регламентної виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. У пунктах 1, 2, 4 цієї статті зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років), чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.

Виходячи з викладеної вище правової норми, суд вважає, що позивач 1 - ОСОБА_1 не довів шляхом надання належних та допустимих доказів ту обставину, що він, будучи повнолітнім та працездатним, перебував на утриманні померлої матері, а тому його вимога про стягнення із відповідача 1 регламентної виплати не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату з 1 вересня - 1378 гривень.

Оскільки згідно п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, суд приходить до висновку, що позивач 2 ОСОБА_2 , як чоловік померлої ОСОБА_4 , який досяг пенсійного віку, є непрацездатною особою - має право на стягнення із відповідача 1 регламентної виплати в розмірі 49608 (сорок дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень (36 міс. х 1378 гривень).

Щодо витрат на поховання.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Позивачі на підтвердження витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, подали суду квитанцію від 16.12.2015 р. на суму 3700 грн. (а.с. 19), копію накладної від 12.15 р. на суму 2582 грн. (а.с. 20), копію квитанції від 29.11.2016 р. про прийом замовлення на виготовлення, художнє оформлення та встановлення надмогильного пам`ятника на суму 8800 грн. (а.с. 20, 204).

Суд не бере до уваги копію накладної від 12.15 р. на суму 2582 грн. (а.с. 20), оскільки вона не містить конкретної дати та не підтверджує здійснення позивачами витрат на поховання ОСОБА_4 .

Враховуючи п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає, що з відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» стягненню підлягають витрати на поховання на користь позивача 1 - ОСОБА_1 у розмірі 8800 гривень, сплачених ним згідно квитанції від 29.11.2016 р. (а.с. 204) та на користь позивача 2 - ОСОБА_2 у розмірі 3700 гривень, сплачених ним згідно квитанції від 16.12.2015 р. (а.с.19).

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд приходить до висновку, що із відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 16536 гривень (12 х 1378 грн.), тобто по 8268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень на користь кожного з позивачів - сина та чоловіка померлої ОСОБА_4 (16536 грн. : 2).

Позивачами визначено загальний розмір моральної шкоди, яка заподіяна в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та підлягає стягненню з відповідачів - 100 000 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.12.2015 р. мала місце груба необережність ОСОБА_4 ,1943 року народження, щодо недотримання нею Правил дорожнього руху як пішохода.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи моральні страждання, які зазнали позивачі у зв`язку з втратою матері та дружини, тяжкість вимушених змін у житті, похилий вік померлої та її чоловіка, відсутність вини відповідача 2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди та неправомірність дій ОСОБА_4 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої вона загинула, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України, суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає зменшенню.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 2 - ОСОБА_3 на користь обох позивачів у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., тобто по 5000 грн. кожному.

Отже, з відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»підлягає стягненню моральна шкода на користь кожного з позивачів в розмірі по 8268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень, а з відповідача 2 - ОСОБА_3 на користь кожного з позивачів по 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187, 1193, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної володільцем джерела підвищеної небезпеки, задовольнити частково.

Стягнути з відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (ідентифікаційний код 20080515, місцезнаходження: 03057, м.Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б) на користь позивача 1 - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 17.01.1996 р.) суму страхового відшкодування (витрати на поховання) у розмірі 8800 (вісім тисяч вісімсот) гривень та моральну шкоду в розмірі 8268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень.

Стягнути з відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (ідентифікаційний код 20080515, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б) на користь позивача 2 - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 26.09.1996 р.) суму страхового відшкодування: регламентні виплати у розмірі 49608 (сорок дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень, витрати на поховання у розмірі 3700 (три тисячі сімсот) гривень, а також моральну шкоду в розмірі 8268 (вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень.

Стягнути з відповідача 2 - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь позивача 1 - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 17.01.1996 р.) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з відповідача 2 - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь позивача 2 - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 26.09.1996 р.) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відповідача 1 - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (ідентифікаційний код 20080515, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б) на користь держави 1288 (одну тисячу двісті вісімдесят вісім) гривень 15 копійок судового збору.

Стягнути з відповідача 2 - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь держави 269 (двісті шістдесят дев`ять) гривень 59 копійок судового збору.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2019 року.

Суддя: П.В.Феськов