Справа № 185/1101/19
Провадження № 2/185/1918/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповалової І.С., з участю секретаря судового засідання Красуцького Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Позивач просить стягнути з відповідача: грошові кошти у розмірі 13 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, якими просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 11 000 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що у червні 2018 року сторони досягли угоди на виконання відповідачем ремонтних робіт у домоволодінні позивача за рахунок коштів позивача. Після отримання коштів на придбання будівельних матеріалів відповідач безпідставно припинив роботу, будівельні матеріали не придбав, а гроші не повернув.

23 липня 2018 року відповідачем було власноруч написано розписку якою він зобов`язався у строк до 08 серпня 2018 року повернути позивачу грошові кошти у розмірі 13 000 грн..

11 липня 2019 року позивачем було власноруч написано розписку про отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 2 000 грн., тобто залишок боргу складає 11 000 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

У судове засідання відповідач не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у червні 2018 року сторони досягли угоди на виконання відповідачем ремонтних робіт у домоволодінні позивача за рахунок коштів позивача. Після отримання коштів на придбання будівельних матеріалів відповідач безпідставно припинив роботу, будівельні матеріали не придбав, а гроші не повернув.

23 липня 2018 року відповідачем було власноруч написано розписку якою він зобов`язався у строк до 08 серпня 2018 року повернути позивачу грошові кошти у розмірі 13 000 грн. /а.с. 7/

11 липня 2019 року позивачем було власноруч написано розписку про отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 2 000 грн., тобто залишок боргу складає 11 000 грн. /а.с.35/

Відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов`язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цьогоз метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 11 000 грн. підлягають задоволенню.

Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог .

Загальна сума, що підлягає стягненню складає 11 000 грн., судовий збір відповідно 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. С. Шаповалова