Дата документу 27.08.2019 Справа № 337/2338/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2338/19 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/2812/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту отримання травми під час виконання службових обов`язків, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, Комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту отримання травми під час виконання службових обов`язків, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, Комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради.

В обґрунтування вимог зазначив, що в період з 09 листопада 1993 року по 14 серпня 2012 року проходив службу в органах внутрішніх справ. 14 травня 1997 року в результаті нещасного випадку, який стався при виконанні службових обов`язків, отримав травму.

01 липня 2011 року він звернувся до керівництва ГУМВС України в Запорізькій області із відповідним рапортом про проведення службового розслідування обставин отримання ним травми.

За результатами проведеного службового розслідування 11 липня 2011 року був складений Висновок, затверджений заступником начальника ГУМВС України в Запорізькій області, згідно з яким нещасний випадок, який стався 14 травня 1997 року з інспектором ПС кавалерійського взводу роти №2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції ОСОБА_1, визнано таким, що стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Вважав, що наявні підстави для встановлення в судовому порядку факту отримання ним травми у період проходження служби в органах внутрішніх справ під час виконання службових обов`язків, оскільки ці обставини підтверджуються висновком від 11 липня 2011 року. Встановлення вказаного факту необхідно йому для отримання пільг.

На підставі зазначеного просив встановити факт отримання 14 травня 1997 року інспектором ПС кавалерійського взводу роти №2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції ОСОБА_1 отримання травми при виконанні службових обов`язків.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необов`язковість роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу судді та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення юридичного факту отримання травми при виконанні службових обов`язків не відлягає розгляду в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт отримання 14 травня 1997 року ним як інспектором ПС кавалерійського взводу роти №2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції отримання травми при виконанні службових обов`язків.

Встановлення факту ОСОБА_1 необхідно для отримання пільг.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За приписами частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404.

Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України (п. 1.1).

Дія цього Порядку поширюється на з`єднання та військові частини Національної гвардії України, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України (п. 1.2).

Розслідування нещасних випадків (в тому числі поранень), що сталися з особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями Національної гвардії України, курсантами (слухачами) навчальних закладів системи МВС України, проводиться з урахуванням цього Порядку (пункт 1.3).

Згідно з цим Порядком утворюється комісія з розслідування нещасного випадку, до повноважень якої віднесено встановлення, чи трапився нещасний випадок в період проходження служби та чи пов`язаний він з виконанням службових обов`язків.

З огляду на викладене вбачається, що встановлення обставин отримання травми та зв`язок установленого із виконанням службових обов`язків, вирішуються спеціально уповноваженими на це суб`єктами, рішення яких можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Будь-яке порушене право підлягає захисту в установленому для цього порядку.

Відтак справи про встановлення факту отримання травми в період проходження служби під час виконання службових обов`язків не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок їх встановлення.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що в результаті проведення службового розслідування 11 липня 2011 року був складений Висновок, затверджений заступником начальника ГУМВС України в Запорізькій області, згідно з яким нещасний випадок, який стався 14 травня 1997 року з інспектором ПС кавалерійського взводу роти №2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції ОСОБА_1, визнано таким, що стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на невірне застосування та необов`язковість роз`яснень Постанов Пленуму Верховного Суду України не спростовують висновків суду.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: