УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Дарменко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі Донецької області клопотання Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа,

У С Т А Н О В И В:

14 квітня 2017 року Акціонерне товариство «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до суду із клопотанням, в якому просило визнати рішення МКАС при ТПП РФ від 14 квітня 2014 року про стягнення з ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» на користь ВАТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат»1768,97 доларів США неустойки і 456,94 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та надати дозвіл на його примусове виконання.

Ухвалою від 04.09.2017 року вказане вище клопотання було задоволено.

26 вересня 2017 року представником ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» подано апеляційну скаргу на ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.09.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2017 року ухвала суду першої інстанції була скасована, клопотання АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» повернуто на новий розгляд.

24 жовтня 2017 року клопотання АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа надійшло у провадження судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Кузнецова Д.В.

Ухвалою від 27.10.2017 року зазначене вище клопотання залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

28 листопада 2017 року на адресу суду з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла ухвала від 10.11.2017 року про відкриття касаційного провадження за касаційної скаргою АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2017 року та витребування справи №264/1825/17.

На підставі цього клопотання 07 грудня 2017 року зазначена справа була надіслана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для розгляду касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.05.2019 року касаційне провадження у справі за клопотанням АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа, за касаційною скаргою АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2017 року закрито.

25 червня 2019 року вказана справа №264/1825/17 надійшла до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, протоколом повторного автоматизованого розподілу від 25.06.2019 року її передано у провадження судді Пустовойт Т.В.

Ухвалою від 23.07.2019 року зазначене вище клопотання залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

20.11.2019 року на адресу суду від АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» на виконання ухвали від 23.07.2019 року надійшов лист, відповідно якого Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, посилаючись на Нью-Йоркську Конвенцію про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, вказав, що виконання рішень здійснюється відповідно з положеннями зазначеної Конвенції, яка не передбачає надання додаткових документів, окрім тих, які перелічені статтею IV.

Представник ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» надав заперечення в яких зазначив, що заява АТ «Лебединський ГЗК» не підлягає задоволенню, оскільки визнання та виконання арбітражного рішення суперечить публічному порядку України, який ґрунтується на протидії всіма доступними методами агресії з боку Росії, а також сприятиме додатковому фінансуванню країни-окупанта.

Суд, ознайомившись із отриманими матеріалами приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті РФ від 14 квітня 2014 року стягнуто з ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» неустойку у розмірі 1768,97 доларів США і 456,94 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

Як вбачається з довідки МКАС при ТПП РФ від 01.09.2015 року №1800-82/3036, вищевказане рішення є остаточним, набуло законної сили з моменту його винесення, тобто з 14 квітня 2014 року, та підлягає негайному виконанню.

В свою чергу, звертаючись до суду з заявою про надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 квітня 2014 року, заявник, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що незважаючи на набрання вказаним рішенням законної сили ще 14 квітня 2014 року, боржник в добровільному порядку його не виконує.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до ч.1 ст.474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом зазначеної норми питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по-суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Розгляд судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами-учасницями відповідних міжнародних договорів.

При їх вирішенні суди повинні виходити з положень ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.35, 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», відповідних міжнародних договорів України, що передбачають порядок визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів.

Відповідно ст.8 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної в м.Києві 20 березня 1992 року урядами держав-учасниць СНД, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року №2889-ХІІ, виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: 1) належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо інше не випливає з тексту самого рішення; 3) докази про повідомлення іншої сторони про процес; 4) виконавчий документ.

Статтею ІІІ Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень, прийнятої 10 червня 1958 року в м.Нью-Йорку, ратифікованої Україною 10 жовтня 1960 року, яка набрала чинності для України 08 січня 1961 року, передбачено, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення обов`язковими та приводить їх до виконання відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитується визнання та приведення до виконання цих рішень, на умовах, викладених у цій Конвенції.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 вказаного Закону.

У Нью-Йоркській конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, передбачено вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Цей перелік міститься у ст.5 Нью-Йоркської конвенції, а також вони перелічені у ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та у ч.2 ст.468 ЦПК України.

Так, відповідно до п.b) ч.2 ст.5 Нью-Йоркської Конвенції у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено, зокрема, якщо компетентна влада держави, в якій воно запитується, визнає, що визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

За змістом ст.478 ЦПК України, суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

18.10.2017 року Ухвалою Апеляційного суду Донецької області скасовано ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.09.2017 року про задоволення клопотання АТ «Лебединський гірнічно-збагачувальний комбінат» про визнання рішення МКАС при ТПП РФ від 14.04.2014 року було задоволено. 26.09.2017 року та справу повернуто на новий розгляд, у зв`язку із невідповідністю клопотання вимогам статті 8 Київської угоди 1992 року та частини четвертої статті 394 ЦПК України 2004 року, а саме відсутністю виконавчого документа.

Разом з тим, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Міжнародно-правовою основою визнання та виконання іноземних арбітражних рішень в Україні є Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Нью-Йоркська конвенція 1958 року), Конвенція про правову допомогу 1993 року та Київська Угода 1992 року. При цьому норми Нью-Йоркської конвенції 1958 року є спеціальними, оскільки на відміну від Конвенції про правову допомогу 1993 року, яка регулює порядок визнання і виконання рішень установ юстиції по цивільних і сімейних справах (стаття 51), та Київської угоди 1992 року, яка визначає порядок визнання і виконання рішень компетентних судів, що набули законної сили (стаття 7), предметна сфера застосування Нью-Йоркської конвенції 1958 року поширюється на визнання і виконання саме арбітражних рішень, винесених на території держави іншої, ніж та держава, в якій подається клопотання про визнання і виконання таких рішень у спорах, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи (стаття I).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року є чинною як для України (держави визнання та виконання арбітражного рішення), так і для Російської Федерації (держави, арбітраж на території якої ухвалив рішення).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року зобов`язує державу, що її підписала, визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх. До визнання та виконання іноземних арбітражних рішень не повинні застосовуватися істотно більш обтяжливі умови, ніж ті, які існують для визнання і виконання «внутрішніх» рішень (стаття III).

У Нью-Йоркській Конвенції 1958 року встановлені однакові для всіх держав-учасниць вичерпні, такі, що не підлягають розширеному тлумаченню, переліки: по-перше, документів, які сторона має надати органу «компетентної влади» у разі звернення з клопотанням про визнання і примусове виконання арбітражного рішення, і, по-друге, підстав, з яких компетентний суд може відмовити у визнанні і виконанні арбітражного рішення.

Визначення органу, до компетенції якого належить розгляд клопотання про визнання і виконання арбітражного рішення, а також процедура розгляду таких клопотань здійснюється відповідно до норм національного законодавства тієї держави, де запитується визнання і виконання рішення.

Відповідно до положень статті 392 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Статтею 394 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду і передбачено, що до цього клопотання додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На рівні внутрішнього законодавства правило обов`язковості визнання та виконання арбітражного рішення при поданні до компетентного суду письмового клопотання закріплено у частині першій статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж». Цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (стаття 1).

Статтею 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено перелік документів, аналогічний переліку документів, передбаченому Нью-Йоркською конвенцією 1958 року (стаття IV), які повинна подати компетентному суду сторона, що клопоче про визнання та виконання арбітражного рішення: 1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого; 2) оригінал арбітражної угоди або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.

Будь-які додаткові вимоги до документів, передбачених Нью-Йоркською конвенцією 1958 року, або витребування додаткових документів є прямим порушенням Конвенції. Крім того, інститут визнання і виконання іноземного арбітражного рішення не передбачає, що арбітражне рішення, винесене в одній державі, повинно бути виконуваним (мати силу виконавчого документа) у цій державі, як необхідна передумова для його визнання і примусового виконання на території інших держав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.10.2018 року у справі №264/1297/17.

Заявником - АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» було подано всі документи, передбачені статтею IV Нью-Йоркської конвенції та статтею 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»: зокрема, належним чином завірена копія рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 квітня 2014 року, разом із довідкою про набрання цим рішенням законної сили, та належним чином завірена копія договору поставки від 02 серпня 2012 року №121880/12-002820, який містить арбітражне застереження (пункт 11). Тому правових підстав для не визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 квітня 2014 року та його повернення чи відмови з мотивів неподання до клопотання виконавчого документа не має.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавчі листи видаються судами у передбачених законом випадках на підставі рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Судом критично оцінюються доводи представника боржника, що при ухваленні рішення МКАС при ТПП РФ у справі від 14 квітня 2014 року було порушено публічний порядок.

Публічний порядок - це урегульована моральними і правовими нормами система суспільних відносин, що має на меті гарантування громадської безпеки і спокою, захисту честі і гідності громадян, нормальних умов для діяльності державних та громадських організацій.

Головним завданням застереження про публічний порядок в міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно не сумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. У разі якщо суд розглядає спірні правовідносини на підставі домовленості сторін, публічний порядок цієї держави безпосередньо не зачіпається.

Враховуючи вищенаведене, посилання на публічний порядок можуть мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Встановлено, що арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами; рішення вже стало обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

Судом також не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно ч.1, 6 ст.479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, суд, який розглядає це клопотання, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача суд визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Оскільки рішенням міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті та стягувач не звертався з заявою про визначення суми стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тому суд вказує в ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 квітня 2014 року, тому клопотання АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання та виконання даного рішення підлягає задоволенню. Відповідно слід видати виконавчий лист на примусове виконання зазначеного вище рішення МКАС при ТПП РФ від 14 квітня 2014 року у справі №82/2013.

Керуючись ст.ст.23, 141, 258, 259, 268, 474, 476-479 ЦПК України; Конвенцією про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень, прийнятої 10 червня 1958р. в м.Нью-Йорку, ратифікованої Україною 10 жовтня 1960р.; Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, підписаної в м.Києві 20 березня 1992р. урядами держав-учасниць СНД, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992р.; ст.ст.35, 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання і виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, ухваленого 14 квітня 2014 року в справі №82/2013 - задовольнити.

Визнати в Україні рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 квітня 2014 року в справі №82/2013 за позовом Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» (юридична адреса: Российска Федерація, Белгородська область, м.Губкін) до Публічного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» (адреса місцезнаходження: м.Маріуполь, пр.Нікопольський (пр.Ілліча), буд.54, блок 4) про стягнення неустойки та витрат по сплаті арбітражного збору та надати дозвіл на його примусове виконання - стягнення з Публічного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» на користь Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» неустойки у розмірі 1768,97 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) доларів 97 центів США; 456,94 (чотириста п`ятдесят шість) доларів 94 цента США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

Видати виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» на користь Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» неустойки у розмірі 1768,97 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) доларів 97 центів США; 456,94 (чотириста п`ятдесят шість) доларів 94 цента США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Іллічівський районний суду м.Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Т. В. Пустовойт