печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: Бусик О.Л.,

при секретарі Стороженко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою AT «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» на дії заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

AT «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» звернулося до суду зі скаргою на повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 21 квітня 2019 року.

Свою скаргу мотивує тим, що 21.04.2019 року заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Андрющенком І.В. було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу у справі № 757/12702/18-ц про стягнення із ОСОБА_1 коштів в розмірі 46 268,21 грн. та судових витрат в розмірі 1 762,00 грн. без прийняття до виконання.

Вказує на те, що Повідомлення від 21.04.2019 про повернення виконавчого документу отримане AT «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» 14.05.2019, що підтверджуються штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі, копією конверту та витягом щодо відстеження поштового відправлення «048».

В даному Повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання державним виконавцем зазначено про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме відсутній ідентифікаційний код боржника.

Заявник вважає, що винесене Повідомлення від 21.04.2019 про повернення виконавчого документу у справі № 757/12702/18-ц про стягнення із ОСОБА_1 коштів в розмірі 46 268,21 грн. та судових витрат в розмірі 1 762,00 грн. без прийняття до виконання є незаконним та необгрунтованим, порушує права заявника, прийняте безпідставно, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Як вбачається із Виконавчого листа у справі № 757/12702/18-ц,виданий 28.02.2019,що є виконавчим документом, ідентифікаційний номер боржника - фізичної особи суду невідомий, однак зазначено повне найменування та ім`я стягувача і божника, їх місцезнаходження та місце проживання.

Від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі представника, заяву просив задовольнити з викладених у ній підстав.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Боржник у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити розгляд даної справи у відсутності нез`явившихся учасників справи на підставі наявних доказів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що подана скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Стаття 124 Конституції України, ст.18 ЦПК України гарантують обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ має містити дату народження боржника - фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Таким чином, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну, а тому відсутність у виконавчому листі дати народження, РНОКПП та паспортних даних боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14 та постановою від 22 серпня 2018 року у справі № 61-331св18.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти у порядок, межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1 статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця та його повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання не відповідають вимогам закону, а тому, скарга представника AT «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18, 247, 260-261, 352-355, 450-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу AT «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» на дії заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 квітня 2019 року - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21 квітня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, виданого 28.02.2019 Печерським районним судом м. Києва, у справі № 757/12702/18-ц про стягнення із ОСОБА_1 коштів в розмірі 46 268,21 грн. та судових витрат в розмірі 1 762,00 грн.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлений 23 серпня 2019 року.

Суддя О.Л. Бусик