ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1582/18Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/821/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 301030300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката Суп М.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/1582/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1994 року.

Під час шлюбу в результаті спільної праці та за спільно зароблені гроші вона та відповідач побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 247,6 кв.м, житлова площа 128,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок зареєстровано 05 квітня 2017 року за чоловіком ОСОБА_2 .

На сьогоднішній день сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, згоди, щодо поділу будинку не досягнули.

У зв`язку з цим просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 247,6 кв.м, житлова площа 128,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Припинити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 247,6 кв.м. житлова площа 128 2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 10 квітня 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора сектору державної - реєстрації Чортківської районної державної реєстрації Тернопільської області Бурки С.І. від 05 квітня 2017 року, індексний номер рішення 34705562, а також, стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року вирішено: «Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 247,6 кв.м, житлова площа 128,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Припинити право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 247,6 кв.м, житлова площа 128,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 10.04.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора сектору державної реєстрації Чортківської районної державної реєстрації Тернопільської області Бурки С.І. від 05.04.2017 року, індексний номер рішення 34705562.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.»

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказав, що суд частково задовольнив позовні вимоги, не вказавши в якій частині відмовив у задоволенні позову.

Судом не було взято до уваги твердження позивача, заявлених у позові до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в яких вона визнавала, що спірний житловий будинок, хоча і будувався під час шлюбу, однак не повністю за спільні кошти.

Суд не врахував положення ст. 120 ЗК України, відповідно до якої, до особи, яка не була права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При розподілі спірного житлового будинку суд не визначив розміри часток з рахуванням вартості земельної ділянки, що знаходиться під житловим будинком.

Суд не взяв до уваги покази свідків, які вказували, що батьки відповідача самостійно побудували фундамент під будинок і відповідач ОСОБА_2 побудував житловий будинок у більшій частині за особисті кошти.

Також не вірно визначено ціна позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 Вказала, що ціна позову підтверджується висновком суб`єкта оціночної діяльності - приватного підприємства Альфа про вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - 1101000,00 грн.; суд до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального права; з урахуванням вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, суд критично оцінив поясненням свідків щодо придбання батьками відповідача будівельних матеріалів. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений установленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розвитку справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнали і просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без зміни.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення представника заявника, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1994 року.

На час вирішення спору в суді першої інстанції сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.

З пояснень позивачки вбачається, що на розгляді перебуває справа про розірвання шлюбу.

Встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом встановлено, що згідно договору дарування земельної ділянки від 25 січня 2008 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 0,12 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться в с. АДРЕСА_1 Чортківського району, Тернопільської області. (а.с. 50)

Сторони на вказаній земельній ділянці побудували житловий будинок АДРЕСА_1 з АДРЕСА_2 та спорудами загальною площею 247,6 кв.м, житлова площа 128,2 кв.м., що є предметом даного спору.

Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора сектору державної реєстрації Чортківської районної державної реєстрації Тернопільської області Бурки С.І. від 05 квітня 2017 року, індексний номер рішення 34705562.(а.с. 7)

Відповідно до технічного паспорту на будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 , будинковолодіння АДРЕСА_4 з житлового будинку позначеного в технічному паспорті літ. А, вхідні сходи, позначені літ. а, господарського будинку-гаража, позначеного літ. Б, навісу, позначеного літ. б а також заїзду і криниці. (а.с. 8-9)

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок з надвірними будівлями є спільним майном подружжя, і на підставі ст. 69 СК України частки позивачки та відповідача є рівними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма закріплена Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами збудований у травні 2017 року, будувався сторонами спільно за кошти, які були ними набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 60, ч.ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України позивачці при поділі належить 1/2 частка в спірному майні.

Ці висновки відповідають матеріалам справи та доказам, яким суд дав належну правову оцінку.

При цьому, суд вірно застосував положення статті 60 СК України, конструкція якої свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Колегія суддів зазначає, що зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так на спростування правового режиму спільного сумісного майна відповідач посилався на те, що в основі будівництва був фундамент, який перейшов одночасно із земельною ділянкою і не був спільним майном подружжя, також у будівництві будинку були використані будівельні матеріали - цегла, дерево, що були придбані його батьками за їх же кошти та використані грошові кошти, позичені у брата відповідача.

Ці обставини не визнавала позивачка, пояснивши, що вартість фундаменту та інших будівельних матеріалів сторони сплатили спільними коштами подружжя набутими за час шлюбу, та заперечила отримання та використання коштів, вказаних у розписці, в інтересах сім`ї, в тому числі для для завершення будівництва.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням цих вимог закону суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що відповідачем не підтверджено належними і допустимими доказами про те, що деякі матеріали (цегла, дерево та фундамент) на будівництво будинку були придбані його батьками за їхні кошти, та що сім`я на будівництво будинку позивача у брата відповідача гроші.

Колегія суддів вважає, що належними і достовірними доказами на підтвердження купівлі його батьками будівельних матеріалів, їх вартості можуть бути відповідні письмові докази, як чеки, квитанції, накладні, тощо.

Таких доказів суду не було надано.

При цьому суд дав належну правову оцінку поясненням свідків, які в частині придбання будівельних матеріалів є неповними і суперечливими, а тому не можуть безспірними та належними для встановлення фактичних обставин справи.

Суд частково задовольнив позовні вимоги позивачки, відмовивши у припиненні права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не вказав в якій частині позову відмовлено є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки рішення і на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - Суп ОСОБА_7 , заявила клопотання про відшкодування судових витрат понесених за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 2305,00 грн.

На підтвердження витрат надала договір на надання правничої допомоги від 07 серпня 2019 року та Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 07 серпня 2019 року розрахунок витрат для надання правничої допомоги адвоката у справі №608158218 про поділ спільного майна подружжя у Тернопільському апеляційному суді, Акт приймання передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 09 серпня 2019 року.

Відповідно до розрахунку витрат надання правничої допомоги та акту приймання передачі наданих послуг вартість наданих послуг становить 2305,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 березня 2019 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2805 грн судових витрат, понесених за надання правової допомоги в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 серпня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.