Ухвала

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 204/1355/16-ц

провадження № 61-15430ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року.

В лютому 2016 року обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по компенсації за житлово-комунальні послуги у розмірі 8 630,02 грн за період з 01 листопада 2008 по 01 квітня 2015 року; інфляційне збільшення суми боргу за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 19 895,51 грн; 3% річних за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 3 396,88 грн.

Ухвалою суду до участі у справу було допущене об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» (далі - ОСББ «Володимира Антоновича 68») в якості правонаступника позивача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь».

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року позовну заяву ОСББ «Володимира Антоновича 68» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Володимира Антоновича 68» заборгованість по компенсації за житлово-комунальні послуги у розмірі 8 630,02 грн за період з 01 листопада 2008 по 01 квітня 2015 року, інфляційне збільшення суми боргу за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 19 895,51 грн, 3% річних за період з листопада 2008 року по листопад 2018 року у розмірі 2 590,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСББ «Володимира Антоновича 68».

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у даній справі становить 31 922,41 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100= 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Заявник стверджує, що на даний момент відсутня єдина судова практика у питаннях розмежування внутрішньогосподарських відносин членів кооперативу та відносин, пов`язаних із зовнішньою діяльністю кооперативу. Крім того, заявник зазначає, що винятковість його справи обумовлена підтримкою його сусідів, які так само як він намагаються отримати від правління відповіді про напрямки та підстави витрачання коштів кооперативу.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не вказує на неоднозначність існуючої судової практики і не наводить жодних прикладів. Крім цього, ОСОБА_1 не додав до касаційної скарги докази, які б підтверджували, що справа становить значний суспільний інтерес або має для заявника виняткове значення. Сама по собі вказівка на це, не свідчить про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимира Антоновича 68» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара