єдиний унікальний номер справи 531/402/19
номер провадження 2/531/217/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

представника позивача за

первісним позовом та відповідача

за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за

первісним позовом та позивача

за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти за договорами позики у загальному розмірі 158000 грн. та судові витрати.Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 28.01.2019 між сторонами складено два договори позики грошових коштів на загальну суму 158000 грн. строком на два тижні з зобов`язанням повернути позику до 11.12.2019. Проте у визначений строк відповідачем борг не було повернуто.

ОСОБА_2 Звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання правочинів недійсними, у якому просить визнати правочин, вчинений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , шляхом укладення розписок від 28.01.2019 недійсними. Посилаючись на те, що взимку 2019 позивач за зустрічним позовом працювала у ТОВ ФК «ОКТАВА ФІНАНС», де ОСОБА_4 виконував функції керівника. У зв`язку з тим, що дана організація, через ОСОБА_2 , недоотримала грошові кошти, відповідач за зустрічним позовом, застосувавши до неї фізичну силу (замкнув у машині) та психологічний примус (погрожував членам сім`ї позивача за зустрічним позовом), змусив її власноручно написати боргові розписки від 28.01.2019. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 зверталася до Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області. ОСОБА_4 не передавав ОСОБА_2 ніяких грошей, тому остання йому нічого не повертала., сторони знали, що правочини не будуть виконані. Тому, позивач вважає, що правочини відповідають всім ознакам фіктивності, тому повинні бути визнані судом недійсними, оскільки на момент їх вчинення, жодна із його сторін не мала намірів створити правові наслідки, які передбачає договір позики.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами до суду не з`явився. Його представник в судовому засіданні підтримав вимоги первісного позову, просив суд його задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити у задоволенні. Підтримав зустрічний позов , просив суд його задовольнити. Наполягав на тому, що ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_2 та примушував її написати розписки.

ОСОБА_2 також в суді повідомила, що ОСОБА_4 в машині погрозами примушував її написати розписки. ОСОБА_4 працював директором фінансової установи та приймав її на роботу, підтверджуючих документів немає. Звернулася вона до поліції не відразу, оскільки ще була розмова з вищестоящим керівництвом. Погрози були 31.01.2019.

В судовому засіданні було прослухано аудиозаписи надані стороною відповідача за первісним позовом, які не підтвердили викладених позивачем за зустрічним позовом обставин, щодо погроз ОСОБА_2 ОСОБА_4 та примусу написати боргові розписки.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з розписки від 28.01.2019 (а.с.66), ОСОБА_2 взяла у боргу у ОСОБА_4 79000 грн в термін 11.02.2019 зобов`язалася повернути в повному обсязі, вразі неповернення зазначеної суми, зобов`язалася додатково сплатити штраф у розмірі суми заборгованості.

Згідно розписки від 28.01.2019 (а.с.67), ОСОБА_2 взяла у боргу у ОСОБА_4 79000 грн в термін 11.02.2019 зобов`язалася повернути в повному обсязі, вразі неповернення зазначеної суми, зобов`язалася додатково сплатити штраф у розмірі суми заборгованості.

На підтвердження обставин викладених у зустрічному позові, ОСОБА_2 надала Талон повідомлення №73 від 31.01.2019 (а.с.89) про прийняття заяви ОСОБА_5 слідчим. Капітаном поліції. З даного талону не вбачається хто та з якою саме заявою звертався до Карлівського ВП.

Також, ОСОБА_2 надала копію з трудової книжки (а.с.90), яка не відомо кому належить і не підтверджує обставин перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у трудових відносинах.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громодян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_2 зобов`язалася повернути борг позивачу в строк, що зазначений у розписках, однак, як встановлено судом, на день винесення рішення, кошти повернуто не було, а отже відповідачем було порушено зобов`язання передбачені договорами позики.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача за первісним позовом оригіналами розписок ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_4 до 11.02.2019. Оскільки, у визначений у розписках строк кошти ОСОБА_2 повернуті не були, у ОСОБА_4 були підстави для звернення до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2017 року №309/3458/14-ц.

Враховуючи викладене вище, первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути суму боргу за договорами позики у загальному розмірі 158000 грн., у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за недоведеності.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1580 грн.

Керуючись ст.ст.526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 141,259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договорами позики від 28 січня 2019 року в загальному розмірі 158000 (сто п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1580 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок, а всього стягнути 159580 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 17.12.2019.

Суддя