Справа № 2-2757/11 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2873/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м.Львів

Справа № 2-2757/11

Провадження № 22ц/811/2873/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 5 грудня 2011 року у складі судді Крамара О.В.,

у справі

за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Новокропивницької сільської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,-

встановив:

22 листопада 2011 року ОСОБА_5 звернувся з цим позовом. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянки Серії ЯА № 569674. Зазначає, що ним самовільно збудовано на цій земельній ділянці житловий будинок, позначений на плані літерою «А 1», зовнішніми розмірами 5,03 х 6,05 м, вартість якого становить 80 274 грн. та сарай, позначений на плані літерою «Б 1» зовнішніми розмірам 3,0 х 4,1 м, що підтверджується довідками КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 22 серпня та 5 жовтня 2011 року. Вказує, що для проведення обмірів його самовільно збудованого житлового будинку та сараю, ним в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» замовлено технічну документацію, з якої вбачається, що самовільно збудовані житловий будинок має площу 25 кв.м, сарай - 12,3 кв.м. Згідно висновку КП «Комунальне архітектурне - проектне підприємство «АРХПРОЕКТ» самочинно збудовані житловий будинок та сарай виконано без належно затвердженого проекту і відповідно без дозволу на початок будівельних робіт, без порушення будівельних норм і правил. Вказує, що з експертного висновку протипожежного стану житлового будинку № 6/1452 від 6 жовтня 2011 року, вбачається, що проведеною експертизою протипожежного стану об`єкту інших порушень як відсутність проектної документації не виявлено. Стверджує, що він (позивач) користується самочинно збудованим майном, але не може провести відповідну реєстрацію внаслідок того, що самочинне будівництво здійснено без належно затвердженого проекту. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на самовільно збудоване нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений на плані літ. «А 1» загальною площею 25 кв.м, та сарай, позначений на плані літ. «Б 1» загальною площею 12,3 кв.м, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що рішенням суду першої інстанції визнано за позивачем ОСОБА_5 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно без згоди усіх співвласників земельної ділянки. Вказує, що заява співвласника земельної ділянки ОСОБА_6 про надання згоди щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинно збудований будинок в матеріалах справи відсутня, учасником судового процесу ОСОБА_6 не був. Також його ( ОСОБА_1 ) заява, а також заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про незаперечення щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинно збудований будинок, а також щодо розгляду цієї справи без їхньої участі не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.З висновку про відповідність самочинно побудованого індивідуального житлового будинку та сараю на АДРЕСА_2 .Новий АДРЕСА_1 Дрогобицького АДРЕСА_3 архітектурно-будівельним нормам, наданого Комунальним підприємством «Комунальне архітектурно-проектне підприємство «АРХПРОЕКТ» ОСОБА_6 самочинно побудував житловий будинок та сарай на АДРЕСА_4 , а ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 . Стверджує, що у його заяві та заявах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказано, що вони не заперечують проти визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинно збудований будинок на АДРЕСА_4 , а за ОСОБА_6 - права власності на самочинно збудований будинок 4.Вказує, що він ( ОСОБА_9 ) такої заяви не писав, підпис в ній зроблені не ним. Зазначає, що на час подачі такої заяви він перебував за кордоном. Стверджує, що на час написання заяв співвласниками земельної ділянки в Дробицькому міськрайонному суді Львівської області була відсутня позовна заява ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинне будівництво, а тому заявники ( ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) не могли звертатися до суду із заявами про розгляд справи без їх присутності. Зазначає, що він ( ОСОБА_1 ) не давав згоди щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинно збудований будинок. Стверджує, що узаконення самочинного будівництва ОСОБА_5 без його (апелянта) згоди, як співвласника земельної ділянки на якій розташовані об`єкти самочинного будівництва, без виділення часток в натурі порушує його ( ОСОБА_1 ) право як власника земельної ділянки щодо користування і розпорядження нею.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 569674.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 цього Кодексу); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову, посилаючись на те, позивач самочинним будівництвом не порушив прав та інтересів інших осіб, що стверджується висновком КП «КАПП «Архпроект», про проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам та нормативним актам з пожежної безпеки.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст.88 ЗК України (в редакції чинній на час постановлення рішення) володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до ст.33 ЗК України (в редакції чинній на час постановлення рішення) громадяни можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудови, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. (ч.1 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 цієї норми особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх її учасників та за їхньою згодою.

Суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно без згоди усіх співвласників земельної ділянки.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є співвласниками земельної ділянки, яких не залучено до розгляду справи.

Відповідно до ст.78 ЦК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Узаконення самочинного будівництва ОСОБА_5 без згоди усіх співвласників земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти самочинного будівництва, без виділення часток в натурі порушує їх права щодо користування і розпорядження такою ділянкою.

Співвласники земельної ділянки не залучені до розгляду справи як сторони.

Є встановленим, що цільове призначення земельної ділянки, наданої співвласникам на підставі державного акту Серії ЯА № 569674, - ведення особистого селянського господарства. Докази про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки відсутні. Відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство» будь-яка забудова земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства, без зміни її цільового призначення не передбачена.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 ЦК України. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на об`єкт нерухомості та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно.

Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог.

Таким чином, є встановленим, що позивач здійснив самочинне будівництво. Правові підстави для визнання за ним права власності на будинок та сарай відповідно до положень статті 376 ЦК України відсутні.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтями 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя та ефективний спосіб захисту прав.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач, здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забуди до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. Виконавчий комітет Новокропивницької сільської ради не є особою, яка порушує, не визнає чи оспорює права позивача або порушує його інтереси.

Суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що мають дискреційні повноваження на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав право власності на нерухомість за позивачем за відсутності між цими сторонами спору про право цивільне. У зв`язку з наведеним, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Прийняття судом рішення, яке стосується прав і законних інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які не були залучені до участі у справі, є порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування ос ОСОБА_11 жуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 грудня 2011 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на самовільно збудоване нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 25 кв.м. та сарай позначений на плані літерою «Б-1» , загальною площею 12,3 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді