РІШЕННЯ

Іменем України

18.11.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Богородчанський районний ВДРАЦС ГТУЮ у Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, яку мотивує тим, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Яблунька, Богородчанського району Івано-Франківської області. Реєстрація народження проведена Богородчанським районним ВДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №9, від 02 березня 1972 року.

Заявник виховувався відповідно до польських традицій, сповідуючи римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами поляками, святкує польські свята та вважає себе поляком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Яблунька, Богородчанського району Івано-Франківської області народився батько заявника, ОСОБА_2 , про що було видано свідоцтво, та складено актовий запис про державну реєстрація його народження №53 від 17 лютого 1924 року.

Чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України №В-350-35 від 13.07.1999 року, а тому заявник не може звернутись з такою вимогою до цих органів.

В позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті цивільного стану неможливо.

Маючи відомості про те, що батько, ОСОБА_2 і його батько, дід заявника ОСОБА_3 , були поляками, просить суд, встановити юридичні факти, які мають істотне значення для встановлення його сімейного походження.

Заявник, його батько та дід відносять себе до польської національності і на даний час заявник бажає відновити та підтвердити свою, батькову та дідову дійсну національність, як передбачено ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

Заявник у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву у якій зазначає, що не може з`явитись у судове засідання, просить розглядати дану справу за його відсутності, вимоги викладені у заяві підтримує у повному обсязі.

Богородчанський районний ВДРАЦС ГТУЮ у Івано-Франківській області явки повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Яблунька, Богородчанського району Івано-Франківської області. Реєстрація народження проведена Богородчанським районним ВДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №9, від 02 березня 1972 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва, згідно якого, батьком заявника вказано ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Яблонька, Богородчанського району Івано-Франківської області, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва, згідно якого, мати останнього ОСОБА_5 , національність українка; батько ОСОБА_3 , національність українець.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки №156-5-16, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в місцевості Яблунька в Івано-Франківській області, на даний час проживає у Львові.

ОСОБА_6 і його родина є практикуючими католиками і регулярно відвідують костел. У сім`ї практикуються польські звичаї та традиції як національні, так і святкові.

Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, у п.п.7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що заява підставна та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд доходить до переконання, що вимога заявника про встановлення факту його польського походження відповідає, як фактичним обставинам справи встановленим судом так і положенням чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Богородчанський районний ВДРАЦС ГТУЮ у Івано-Франківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт неправильності (неповноти) запису про народження ОСОБА_1 №9 від 02.03.1972 р. в частині запису національності його батька ОСОБА_2 , як «українець» замість «поляк».

Зобов`язати Богородчанський районний ВДРАЦС ГТУЮ у Івано-Франківській області внести зміни до актового запису №9 про народження ОСОБА_1 від 02.03.1972 року р. в частині запису про національність його батька ОСОБА_2 , зазначивши «поляк» замість « ОСОБА_7 ».

Встановити юридичний факт неправильності (неповноти) запису про народження ОСОБА_2 №53 від 17.02.1924 р. в частині запису національності його батька ОСОБА_3 як «українець» замість «поляк».

Зобов`язати Богородчанський районний ВДРАЦС ГТУЮ у Івано-Франківській області внести зміни до актового запису №53 про народження ОСОБА_2 від 17.02.1924 р. в частині запису про національність його батька ОСОБА_3 , зазначивши « ОСОБА_8 » замість « ОСОБА_7 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.