Ухвала

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 310/10283/18

провадження № 61-15902ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Івана Івановича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року в справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача надміру виплаченої суми допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16 725,43 грн та надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43 533,77 грн.

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області рішенням від 28 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року, позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надміру виплаченої суми допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16 725,43 грн та надміру виплаченої суми допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43 533,77 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

19 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Харченко І. І. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надміру виплаченої суми допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43 533,77 грн та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення надміру виплаченої суми допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 16 725,43 грн та надміру виплаченої суми допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 43 533,77 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки сума стягнення за судовими рішеннями дорівнює доходу її сім`ї майже два роки.

Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не додано до касаційної скарги доказів, які б підтверджували, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 . Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Івана Івановича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року в справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої допомоги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев