Справа 237/6503/18
Номер провадження 2/237/457/19
14.08.19 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Сенаторова В.А.
при секретарі Лахно Т.Г.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В вищевказаній квартирі зареєстровані крім позивача, її доньки, ще відповідач, колишній зять ОСОБА_2 . Відповідач з 2014 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Позивач зазначив, що ця обставина порушує його право власності на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним йому майном. У зв`язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою.
В судовому засіданні позивач в судове засідання не прибула, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1997 року, видане ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.09.1997 року № 1792 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2010 року на 1/3 частину квартири, посвідченого державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори Клименко Н.І., зареєстрованого в реєстрі № 354 квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної (спільної сумісної) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Згідно адресної картки, виданої Військово-цивільною адміністрацією м. Красногорівка та домової книги в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_5 та колишній зять позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно підтвердження про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного Військово-цивільною адміністрацією м. Красногорівка і підписаного свідками 18 червня 2018 року, які зареєстровані та проживають по АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 з липня 2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В судовому засіданні встановлено, що приблизно 5 років відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинив.
На спростування доводів позивача, відповідач всупереч вимогам ст.13 ч.1, 81 ч.1 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у спірному будинку або поважність причин не проживання у цьому будинку.
Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач не мешкає в спірній квартирі близько п`яти років, тобто більш 6 місяців, без поважних причин, а тому останній втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такими в судовому порядку.
Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (за ставкою, що діяла на час звернення позивача до суду).
Керуючись ст.ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.А. Сенаторов