ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 543/625/16-ц

провадження № 61-12255св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівна , на рішення апеляційного суду Полтавської області від 8 лютого 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Триголова В. М., Бондаревської С. М., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеного договору від 29 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 22,8 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії карти.

Вказувало, що зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 договору утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2016 року становить 10 727,78 грн з яких: 755,54 грн заборгованості за кредитом, 5 599,80 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 623,50 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована складова) та 498,94 штрафу (процентна складова)

За таких обставин просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10 727,78 грн та відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 378 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності належними та допустимими доказами. Зазначив, що на обґрунтування існування між сторонами договірних відносин АТ КБ «ПриватБанк» надало копію заяви про отримання кредиту, яку неможливо прочитати через погану якість її виготовлення, що унеможливлює встановлення обставин у справі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 8 лютого 2017 року рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, оскільки, як встановив суд, позов доведено.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційного суд виходив з того, що право на позов у АТ КБ «ПриватБанк» виникло після закінчення строку дії карти (липень 2012 року), у зв`язку з чим, звернувшись до суду з цим позовом у вересні 2016 року, АТ КБ «ПриватБанк» пропустило позовну давність, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2017 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н. М. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 8 лютого 2017 року і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилалась на неврахування апеляційним судом обставин переривання позовної давності. Вказувала, що згідно з пунктом 3.3.5 Умов і правил надання банківських послуг банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника при настанні строків платежів, передбачених умовами договору. В період з 30 вересня 2013 року по 30 вересня 2016 року банк здійснював договірне списання коштів у рахунок погашення заборгованості і такі дії банку відповідачем не оскаржувались та незаконними не визнавались.

Зазначала, що початок перебігу позовної давності необхідно рахувати від дати останнього списання коштів з карти відповідача, оскільки в силу частин першої та третьої статті 264 ЦК України вказана обставина свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Заперечення відповідача на касаційну скаргу

Відзиву на касаційну скаргу від ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходило.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Апеляційним судом встановлено, що 29 серпня 2008 року Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 22,80 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії карти.

Апеляційний суд встановив, що за укладеним між сторонами кредитним договором платіжна карта, на яку встановлено кредитний ліміт, діяла до липня 2012 року.

З розрахунку заборгованості за договором від 29 серпня 2008 року апеляційний суд встановив, що останній платіж за картою здійснено ОСОБА_1 24 лютого 2009 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

Встановивши, що строк дії договору закінчився у липні 2012 року, внаслідок чого у банка виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звернувшись із цим позовом у вересні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» пропустило позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявлено ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що перебіг позовної давності перервався через самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів відхиляються касаційним судом, оскільки самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів після спливу строку дії карти з метою погашення заборгованості за кредитним договором, у розумінні положень статті 264 ЦК України, не є дією відповідача про визнання ним свого боргу і, відповідно, не може бути підставою для переривання позовної давності.

Згідно з пунктом 4.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, що підлягають до виплати банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами /договірне списання/, в межах платіжного ліміту карткового рахунку. Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України /іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України по договору, і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Апеляційним судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено 24 лютого 2009 року, після чого кошти на користь банка ОСОБА_1 не сплачував, із заявою про списання банком будь-яких сум з його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, списання банк зробив за власною ініціативою, тому таке списання не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 дії, направленої на визнання свого боргу.

За таких обставин доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду апеляційної інстанцій без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 8 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак