Провадження № 2/229/121/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 листопада 2019 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Варламової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів. Вказала, що вона є бабусею двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір"ю дітей є її донька ОСОБА_2 , яка фактично не займається вихованням дітей, не приймає участі в їх житті, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, до дітей ставиться жорстоко, періодично зникає з дому на декілька днів у невідомому напрямку, не турбуючись про долю дітей. Відповідач ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. З 2004 року вживає наркотичні засоби. Двічі притягалася до кримінальної відповідальності, була засуджена за утримання притону та хуліганство. В 2015році , через трофічні порушення, що стали наслідком чергової ін"єкції наркотиків, ОСОБА_2 було ампутовано ліву руку. Вона поводиться дуже агресивно, діти її дратують, через що вона часто застосовує до них фізичне та психологічне насильство. Батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , який проживає в м.Саратові, Російської Федерації та із сином не спілкується. Батьки ОСОБА_5 між собою у шлюбі не перебували, але фактично мешкали разом з 2002 року по квітень 2006 року у м. Саратові. ОСОБА_4 вживав наркотичні засоби, вів аморальний спосіб життя. Перебуваючи у вагітному стані, ОСОБА_2 повернулася до м.Дружківки, де в ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 , довідавшись про народження сина, приїхав до м.Дружківки, де батьки зареєстрували народження дитини. Одразу після реєстрації народження дитини, ОСОБА_4 повернувся до м. Саратова, та ніякого інтересу до свого сина не виявляв, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги не надавав. Фактично, з самого народження онук ОСОБА_5 мешкає разом з нею, вихованням та утриманням ОСОБА_5, займається вона. У 2012році, відповідач ОСОБА_4 , разом зі своєю матір"ю приїздив до них у гості. ОСОБА_4 та його матір переконували її, що ОСОБА_4 більше не вживає наркотики, що в нього є родина і що він хотів би налагодити спілкування із сином, просили аби вона відпустила на літо дитину до них у гості. Вона погодилася, але потім пожалкувала. Дитину повернули до неї у вересні 2012 року. Дитина повернулася в нервовому стані, зовсім змінилася, майже не розмовляла, боялася дивитися людині в обличча. Хлопчик весь час здригався, коли до нього зверталися. Хлопчик розповів, що з нього знущалися і били. Після таких гостин, дуже тривалий час дитина поверталася до нормального стану. Натомість, батько дитини, ОСОБА_4 більше ніколи не телефонував та не приїздив у гості, і більше не цікавився справами сина. Навесні 2014 року вона з онуком ОСОБА_5 виїхали до Росії, як їй запропонувала мати ОСОБА_4 . Мешкали поблизу м. Саратова, але відповідач ОСОБА_4 не приїздив до сина у гості і не цікавився справами ОСОБА_5. Оскільки матеріальне становище було скрутним, вона звернулася до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини, на що ОСОБА_4 відреагував агресивно і став уникати спілкування навіть по телефону. З 2014року відповідач ОСОБА_4 більше жодного разу не цікавився справами ОСОБА_5, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Батьком онуки ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , який мешкає в м. Докучаєвськ Донецька область. Батьки ОСОБА_6 перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Спільно мешкали з 2011 року по травень 2014 року. Навесні 2014 року стосунки між ними припинилися. ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. З травня 2014 року ОСОБА_3 жодного разу не бачився із своєю донькою, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Повернувшись до м. Дружківка, відповідачка ОСОБА_2 мешкала разом із дочкою ОСОБА_6, на той час, вона разом з онуком мешкала в Росії. Коли вони з онуком повернулися до м. Дружківки в 2016 році, виявилося, що відповідачка ОСОБА_2 перетворила квартиру на притон. Дівчинка перебувала у жахливому стані, була не доглянутою, дуже схудла, майже не розмовляла. Від сусідів стало відомо, що відповідачка нерідко зникала з дому, а дитину залишала в квартирі на невідомих людей. З літа 2016 року вона, онуки, мешкають разом в одній квартирі із відповідачкою ОСОБА_2 Відповідачка ніде не працює, всі гроші, які отримує, як внутрішньо переміщена особа, витрачає на алкоголь та наркотики. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх обов"язків. Просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 ; позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , а також позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , доньки ОСОБА_6 .

Згідно з постановою Апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2018 року № 229/838/17 рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без змін (а.с. 202-208, том 1).

Згідно з постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року справа № 229/838/17, провадження № 61-16018св18 рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав було скасовано; справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.31-35, том 2).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою, про що у справі є її розписка. Надала суду заяву від 25 листопада 2019 року про розгляд справи без її участі, на позові наполягає.

Представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою, про що у справі є її розписка. Надала суду заяву від 25 листопада 2019 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/fair).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судового доручення до компетентного суду Російської федерації, оскільки проживає у м. Саратові, яке повернулося до Дружківського суду без виконання через неодноразову неявку ОСОБА_4 на судове засідання, відсутністю адресата за вказаною адресою реєстрації.

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір"ю малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6-7, том 1).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , є батьком малолітнього ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 , є батьком малолітньої ОСОБА_6 (а.с.6,7, том 1).

ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1 , і перемістилися з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 . (а.с.13,27, том 1).

Малолітній ОСОБА_5 зареєстрований і проживає разом з бабусею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2013 року по теперішній час, але фактично сім"єю не проживають з восени 2014 року (а.с.12, том 1).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебували. Проживали в цивільному шлюбі з 2002 по 2006 рр.

Відповідач ОСОБА_4 є громадянином Росії і проживає в АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_5, який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , комісією виявлено, що ОСОБА_5 проживає з матір"ю ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_6 , бабусею ОСОБА_1 Взаємовідносини в сім"ї складні, немає порозумінь між бабусею і дочкою (із-за вживання дочкою алкогольних напоїв).Вихованням дитини займається бабуся, забезпечує всім необхідним. Мати не цікавиться шкільним життям, успішністю дитини. Не приходить на батьківські збори. У бабусі взаємовідносини з дітьми добрі, дружні. З мамою виникають конфлікти. Комісія прийшла висновку, що бабуся створила добрі умови для проживання дочки та її сім"ї. Є все необхідне. ОСОБА_5 виховується з малечку бабусею (а.с.16, том 1).

Свідок ОСОБА_7 вказала, що доводиться сусідкою позивача. Вона підтвердила в судовому засіданні, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не спілкуються з дітьми, не надають їм матеріальну допомогу. Взагалі, не виконують свої батьківські обов`язки з виховання дітей. Вона ніколи їх не бачила. Їх вихованням займається бабуся ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є вихователем ДНЗ «Зайчик» Дружківської міської ради. Відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 . Він ніколи не приходив до дитини, з нею не спілкувався. Успіхи дитини також не цікавиться. Подальша доля доньки його не інтересує. Роль батьків виконує бабуся ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 вказала, що працює класним керівником ЗШ № 17 Дружківської міської ради. В її класі навчається малолітній ОСОБА_5 . Вона підкреслила, що у дитини батька не має. Її вихованням займається бабуся ОСОБА_1 . За час навчання ОСОБА_5 у школі, батько ніколи його не відвідував. Дитина ніколи не розповідала ні про нього, ані про будь-які радісні події, пов`язані з ним.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_6 відвідує дитячий садок в НВК №3 м.Дружківки з 10.10.2016р постійно, крім днів по хворобі. Мати, ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 ні разу не приходили до дитячого закладу. Вихованням онуки займається бабуся ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою директора НВК №3 від 14.12.2016р № 496, та інформацією з характеристики на ОСОБА_6 (а.с.17,18 том 1).

ОСОБА_5 навчається в ЗШ №17м.Дружківка з 1 класу. З клас навчався в Росії. Мати не цікавиться шкільним життям дитини та його успіхами. Не відвідує батьківські збори. Бабуся приділяє увагу вихованню та утриманню дитини. Підтримує тісний зв"язок з класним керівником. (а.с.19, том 1).

Згідно з довідкою комунальної лікувально-профілактичної установи "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" № 226 від 09.02.2017р. ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в стаціонарному відділені КЛПУ "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" з 04.02.2017р по 09.02.2017р з діагнозом: синдром алкогольної залежності, стан відміна з делірієм і судомами. Сіндром залежності від вживання опіатів, ремісія". (а.с.21, том 1)

Згідно інформації міського наркологічного диспансера м.Дружківки від 20.04.2017р № 91 ОСОБА_2 перебуває на обліку з 05.12.2014р з діагнозом: синдром опійної наркотичної залежності (а.с.66, том1).

Згідно епікризу з історії хвороби № 639 ОСОБА_2 поступила на стаціонарне лікування наркологічного диспансеру м.Краматорська 01.09.2016р і виписана з лікарні 16.09.2016р. по її наполяганню. Категорично відмовилася від подальшого лікування. Діагноз - синдром опійної наркотичної залежності. Стан відміни неускладнений. (а.с.20, том 1).

Згідно вироку Дружківського міського суду від 23 березня 2015року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 317 ч.1 КК України як надання приміщення з метою незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів. Вироком встановлено, що в жовтні 2014року ОСОБА_2 надала своїм знайомим приміщення квартири АДРЕСА_4 для незаконного виготовлення і подальшого вживання наркотичного засобу - деземарфіну , внутрішньовенно шляхом ін"єкції. Після виготовлення наркотичного засобу вони його разом вживали (а.с.95-97, том 1).

07 липня 2015року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП ч.1, як незаконне виробництво, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту в не великих розмірах (а.с.44,том 1).

Відповідачка ОСОБА_2 не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває..

Судом встановлено, що з 26.10.2016 року відповідачка ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи безстроково (а.с.58, том 1) і ампутація руки в неї сталася через наркотичні ін"єкції.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6.

Аналізуючи зазначені докази, суд вважає, що в судовому засіданні доведений факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов"язків по вихованню малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6. Хоча мати проживає з дітьми в одній квартирі, але фактично дітьми опікується їх бабуся ОСОБА_1 . Всі належні умови, які створені для розвитку здібностей дітей, створені саме бабусею, а не матір`ю дітей. Утримання дітей відбувається за рахунок бабусі, оскільки відповідачка не працює, пенсію не отримує.

Також суд вважає в судовому засіданні знайшла підтвердження підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена п. 4 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. - захворювання відповідачки ОСОБА_2 на наркоманію.

Отже, в найкращих інтересах малолітніх дітей, суд вважає, що вимога позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 також підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні доведені. Відповідач ОСОБА_3 вживає наркотичні засоби. Він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_6 , що виявляється у відсутності спілкування з дитиною та у відсутності її утримання. Як вже було встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 проживає у м. Докучаєвську, Донецької області, Суд вважає, що позивачем надано докази на підтвердження свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_6 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню дочки ОСОБА_6 .

Висновок відповідає фактичним обставинам. Орган опіки зазначає, що ОСОБА_3 з дочкою не спілкується з весни 2014 року, її життям не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає, не спілкується навіть телефоном.

Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 підлягають задоволенню, тому що суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні також доведені. ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не спілкується з сином, участі в житті дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01 року, в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню сина ОСОБА_5 .

Висновок відповідає фактичним обставинам. ОСОБА_4 ніякої участі в житті дитини не приймає, матеріальну допомоги не надає. Батьком з сином не спілкуються.

Суд вважає, що висновок є обґрунтований і містить в собі переконливі аргументи, які вказують на ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5.

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для позбавлення ОСОБА_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про його народження № 356, зроблений 17 серпня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про її народження №74, зроблений 17 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про його народження № 356, зроблений 17 серпня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про її народження № 74, зроблений 17 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області.

Копію рішення після набрання ним чинності направити до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя: О. М. Грубник