РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 570/5637/18

Провадження № 22-ц/4815/1007/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М. Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Ідея Банк",

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович

за участю представника позивача-адвоката Костюковича С.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 1 квітня 2019 року, в складі судді Гнатущенко Ю.В., проголошеного в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення у зв`язку з тим, що постанова КМУ від 26.11.2014 р. № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р.), визнана 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду не законною та не чинною в частині пп.1, 1-1, 2 Змін, що вносяться. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 вказану постанову залишено без змін.

Крім того, позивач вважає, що нарахована відповідачем заборгованість є спірною.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 1 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30.11.2017 року, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем (реєстровий номер 2240), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" грошових коштів за кредитним договором від 26.09.2016 року № Р.25.120.12462 за період з 01.04.2017 року до 25.10.2017 року на загальну суму (разом із платою за вчинення виконавчого напису) 85041,61 грн.

Рішення мотивоване тим, що вчиняючи напис, нотаріус не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». Також зазначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року, тоді як постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову КМУ № 662 в частині змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, пункт 2 змін. Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 01.11.2017 року вказана постанова залишена без змін.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк»`просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Покликається на висновки Верховного Суду, які відображені у його постановах, зокрема від 25.07.2018 року у справі №127/15911/17 про те, що захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання боржнику письмової вимоги про усунення ним порушень, отримання якої не є обов`язковою передумовою для вчинення нотаріусом такої дії. Вказує, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нотаріуса на одержання та запиту пояснень боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Доводить, що АТ «Ідея Банк» було надано всі документи, передбачені Переліком, чим підтверджено безспірність заборгованості позивача за Кредитним договором, щодо якого діяла презумпція правомірності, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку щодо наявності підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Також зазначає, що встановлена в пункті 1.4 Кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості є законною, а висновок суду щодо незаконності включення до суми заборгованості, яка підлягала стягненню згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса плати за обслуговування кредитної заборгованості ґрунтується на невірно застосованих нормах матеріального права.

Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року з моменту її прийняття суперечать дійсному змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, якою не визначено моменту втрати чинності вказаної постанови КМУ, і як наслідок вона втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, тобто, в даному випадку відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, затверджених наказом МЮУ №32/5 від 31.07.2000 р. Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України» вказаний акт зазначений як «чинний», тобто державна реєстрація постанови КМУ №662 від 26.11.2014оку не скасована .

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказує, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права, повно з`ясованих обставинах справи, а доказам, що підтверджують їх дана правильна оцінка.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що 26.09.2016 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р25.120.12462, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти на поточні потреби у розмірі 49 999грн. на строк 36 місяців, зі сплатою процентів 10% на залишкову суму кредиту (далі кредитний договір).

Із довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р25.120.12462 від 26.09.2016 року вбачається, що станом на 25.10.2017 р. у позичальника виникла заборгованість у розмірі 83 441,61грн., яка складається з основного боргу 42120,33 грн., простроченого боргу 6507,67грн., прострочених процентів 16446,43грн., строкових процентів 319,74грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 1259,07грн., разом пеня 16 788,37грн. (а.с. 11).

ПАТ «Ідея Банк» була складена вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань від 25.10.2017 року за вих. № 12.4.2/ Р25.120.12462, яка була направлена на адресу ОСОБА_1 та отримана нею 21.11.2017 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.63), в якій відповідач вимагав від позивача протягом 30 календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати вимоги по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. У вимозі зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцяти денний строк з дня направлення цієї вимоги банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір(а.с. 10).

30.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, на підставі якого нотаріус пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ "Ідея Банк" з ОСОБА_1 , не сплачену в строк за кредитним договором № Р25.120.12462 від 26.09.2016 р., а саме: з 01.04.2017 року по 25.10.2017 року, сума, що підлягає стягненню складає 85041,61 грн., з урахуванням: 42120,33 грн. - основний борг, 6507,67 грн. - прострочений борг, 16446,43 грн. - прострочені проценти, 319,74 грн. - строкові проценти, 1259,07 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту, 16788,37 грн. - пеня (за останній рік). Витрати за вчинення виконавчого напису 1600,00 грн.

4.01.2018 року постановою старшого державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Ященка В.О. відкрито виконавче провадження № 55465778 на підставі виконавчого напису, виданого 30.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з позивача 85041,61 грн.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно виходив з того, що порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5, а також правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року № 6-887цс17, який також знайшов своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

В ході розгляду справи суд першої інстанції врахував приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» про те, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості, він повинен перевірити факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів, таким чином заявником для вчинення оспорюваного виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримано вимоги, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 1 Переліку, є безпідставними, оскільки безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»), проте встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору, відсутні підстави вважати, що сума боргу є безспірною.

Так, відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» .

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору (26.09.2016р.), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно п. 17, 23 ст. 1 вищезазначеного Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, а також у постанові Верховного Суду по справі № 766/1497/16-ц від 6 червня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене, встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

А отже стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила в тому числі і плата за обслуговування кредитної заборгованості, дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не була безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису.

Доводи АТ «Ідея Банк» про те, що моментом втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 є його виключення з державного реєстру нормативних актів, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року № 32/5 є безпідставними.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону врахував, перевірив доводи позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушеннями чинного законодавства, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, і дійшов обґрунтованого висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису30.11.2017 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі.

Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору № Р25.120.12462 від 26.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ухвалено із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для скасування відсутні, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1057,2грн. слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 1 квітня 2019 року залишити без змін.

Витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1057,2грн. віднести за рахунок АТ "Ідея Банк" .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2019року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.