Справа № 673/1971/18
Провадження № 2/673/452/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Ягодіної Т.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Ясінської М.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , його представника- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом комунального підприємства «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , в якому просить визнати останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яким є квартира АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказана квартира належить на праві господарського відання КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1». На підставі ордеру №051775 від 16.12.1998 року у квартиру заселилася та стала там проживати ОСОБА_6 , проте вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом із цим, у квартирі значаться зареєстрованими родичі ОСОБА_6 її внучка ОСОБА_4 та правнуки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , хоча вони фактично за місцем реєстрації не проживають та участі в утриманні квартири не приймають. Крім того, протягом більше двох років відповідачами не сплачувалась плата за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 751,50 грн. та через бездіяльність відповідачів квартира була доведена до незадовільного стану. З огляду на наведене, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою, а також примусово зняти їх з реєстраційного обліку у ній.

Ухвалою судді від 14.11.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив.

Відповідачі у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надали, до суду не з`явилися, а тому згідно із заочним рішення суду від 26.12.2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті вимог позову відмовлено.

31.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яка згідно ухвали судді від 15.02.2019 року прийнята та призначена до розгляду.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року заочне рішення суду від 26.12.2018 року скасовано та призначено підготовче судове засідання у справі. Вирішено питання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

25.04.2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому вважаючи вимоги не обґрунтованими, просив відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити їх в повному обсязі із підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 на повторні виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та викликалася в судове засідання через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила.

Відповідач ОСОБА_5 будучи присутнім у судових засіданнях, вимоги позову не визнав та вказав, що спільно із братом ОСОБА_2 постійно мешкають у спірному житлі, яке в дійсності перебуває у незадовільному стані. Разом з тим, зауважив, що іншого житла вони не мають. Їх мати відповідачка ОСОБА_4 тривалий час не користується житлом за місцем своєї реєстрації та наразі проживає за кордоном.

Відповідач ОСОБА_2 не визнаючи позовні вимоги, надав суду аналогічні ОСОБА_5 пояснення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві господарського відання комунальному підприємству Деражнянської міської ради «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» згідно рішення тридцять четвертої сесії Деражнянської міської ради від 18.12.2009 року №14.

На підставі ордеру на житлове приміщення серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконкому Деражнянської міської ради від 16.12.1998 року №100, у квартиру заселилася та стала там проживати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №6, складеного Деражнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 08.01.2008 року.

Згідно з поквартирною карткою форми №17, у квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В силу абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.08.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності підприємство, установа, організація як наймодавець вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до правового висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.10.2018р. у справі щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Вирішуючи доводи сторони позивача про тривалу відсутність відповідачів за місцем їхньої реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , суд констатує, що відповідач ОСОБА_4 понад шість місяців не проживає у спірному житлі, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє, із заявою про продовження строку зберігання за нею жилого приміщення до наймодавця не зверталася, що безпосередньо підтвердили у суді сторони по справі, а також свідок ОСОБА_7 Сама ж відповідачка ОСОБА_4 до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомляла, в зв`язку з чим не спростувала доводи позовної заяви про її тривалу відсутність за місцем реєстрації без поважних причин.

Надаючи оцінку доказам позивача щодо відсутності відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , якими є акти обстеження фактичного проживання за зазначеною адресою від 30 березня, 21 грудня 2017 року та 20 серпня 2018 року, суд враховує, що такі містять лише інформацію про відсутність цих осіб у житлі у зазначені у актах конкретні дати та не можуть достовірно свідчити про їх тривалу відсутність (протягом шести місяців і більше). При цьому, суд також враховує, що стороною позивача не проводилася безпосередня перевірка наявності особистих речей відповідачів у жилому приміщенні, оскільки, як підтвердив представник позивача, вказані обставини були встановлені комісією шляхом спостереження через віконний отвір згаданої квартири.

Крім того, вказані акти не містять вказівки про час проведення таких обстежень.

При цьому, як підтвердив суду свідок ОСОБА_7 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на постійній основі проживають у спірному житлі за виключенням періодів роботи та лікування кожного із них.

Так, відповідач ОСОБА_5 , як стверджується випискою із медичної карти хворого в період з 25 по 28 січня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у Хмельницькому обласному протитуберкульозному диспансері. Також, в період з березня по травень 2018 року проходив стаціонарне лікування у вказаному закладі, про що свідчить виписний епікриз із медичної картки.

ОСОБА_2 протягом 2014-2015 р.р. проходив курс лікування та реабілітації, що підтверджується довідкою Деражнянської центральної районної лікарні №223 від 14.05.2019 року.

Крім того, відповідач в період з березня по травень 2018 року перебував за межами України, що як він пояснив, було пов`язано із характером роботи.

Вказані обставини підтверджують відсутність відповідачів за місцем їх проживання та реєстрації, яка не була тривалою в розумінні ст. 71 ЖК Української РСР і яка на думку суду, вважається такою, що мала місце з поважних причин.

Крім того, надаючи оцінку фотоматеріалам, які були надані стороною відповідачів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в силу своїх фінансових можливостей намагаються покращити умови проживання у спірному житлі, про що свідчить проведення ними робіт по встановленню нових вікон та дверей.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, які під час нового розгляду даного спору фактично зводилися до визнання відповідачів такими що втратили право користування жилим приміщенням в силу неналежного утримання ними житла, наявної заборгованості по квартплаті суд враховує, що вказані обставини не являються предметом позовних вимог. Крім того, в розумінні ст. 71 ЖК УРСР наведені обставини не являються підставами для втрати права відповідачів на користування жилим приміщенням, в зв`язку з чим суд відхиляє вказані доводи позивача як неналежні.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт непроживання відповідача ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 . Разом з цим, що стосується вимог позову в частині відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами їх тривалу відсутність у житлі без поважних причин. Суд, також зважає на те, що іншого житла у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 немає.

При цьому, посилання позивача на норми ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України є безпідставними і такі норми не підлягають застосуванню при вирішенні даної справи судом, оскільки вони регулюють питання втрати права на користування житлом членів сім`ї власника житла, тоді як в даному випадку відносини, що склалися між сторонами, стосуються прав користування житлом членів сім`ї наймача.

З огляду на наведене, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, аналогічні вимоги позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

При цьому, враховуються висновки суду щодо не спростованого права відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користування спірним жилим приміщенням.

Крім того, такі вимоги до відповідача ОСОБА_4 є також безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки в силу положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з платіжними дорученнями №894 від 24.10.2018 року та №908 від 01.11.2018 року при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3524,00 грн., а тому в силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог на 16,7% відсотків, з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору, у розмірі 588,33 грн. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 141, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов комунального підприємства «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» (місцезнаходження: Хмельницька область, м. Деражня, вул. Миру, 8, ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації за місцем проживання задоволити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яким є квартира АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» 588, 33 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.08.2019 року.

Суддя: Т. В. Ягодіна