Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/810/19

Провадження №2/377/312/19

27 грудня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Маряхіної І.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

УСТАНОВИВ:

24 жовтня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею прав власника житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , по розпорядженню та користуванню належним їй на праві приватної власності нерухомим майном, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1998 року, на склад сім`ї позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , було передано у спільну сумісну власність житлове приміщення у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . 11 лютого 1999 року їх право спільної сумісної власності було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 15/28. 16 грудня 2002 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори було посвідчено угоду між співвласниками вищезазначеного житлового приміщення, про визначення часток кожного з співвласників у розмірі 1/5 частини даної квартири, зареєстровано в реєстрі за № 4921. В той же день, державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування, у відповідності до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_1 прийняла у дар належні їм 3/5 частки у праві спільної часткової власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , право власності на які було зареєстровано 17 грудня 2002 року у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації за № 15/28. З того часу позивач стала власником 4/5 частин даної квартири. За договором дарування квартири (частки), посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 26 липня 2019 року, ОСОБА_2 подарував їй 1/5 частку квартири номер АДРЕСА_1 , оскільки він не мав намірів проживати у цій квартирі. Після чого ОСОБА_2 пообіцяв вирішити питання його зняття з реєстрації у даному житловому приміщенні, але своєї обіцянки не дотримався та виїхав з міста. Позивач не вступала в договірні відносини з відповідачем, щодо встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням, і не надавала йому права на подальше користування чи проживання

в належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні. Відповідач з 2017 року фактично не мешкає у цій квартирі в м.Славутичі, у зв`язку з чим він відмовляється від прийняття участі в її утриманні. Позивач, як власник житлового приміщення, в зв`язку з реєстрацією відповідача в її квартирі, обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом.

Ухвалою судді від 04 листопада 2019 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 25 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року підготовче засідання відкладено в зв`язку з неявкою відповідача, оскільки у суда були відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та призначено нове підготовче засідання на 05 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 17 грудня 2019 року.

Ухвалою від 17 грудня 2019 року розгляд справи було відкладено на 27 грудня 2019 року на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України.

В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ст.ст. 128-130 КУпАП. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав.

За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 27 грудня 2019 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1998 року, на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС», на склад сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , було передано у спільну сумісну власність житлове приміщення у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . 11 лютого 1999 року їх право спільної сумісної власності було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 15/28 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 , виданого 16 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, 16 червня 2001 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , після одруження ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_8 ( а.с. 24).

16 грудня 2002 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори було посвідчено угоду між співвласниками вищезазначеного житлового приміщення, про визначення часток кожного з співвласників у розмірі 1/5 частини даної квартири, яка зареєстрована в реєстрі за № 4921 (а.с. 13).

З договору дарування, посвідченого 16 грудня 2002 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_1 прийняла у дар належні їм на праві сумісної власності 3/5 частини квартири під номером АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на отримані в дар 3/5 частини вищевказаного житлового приміщення було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації 17 грудня 2002 року за № 15/28 (а.с. 14).

Згідно договору дарування квартири (частки), посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 26 липня 2019 року, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/5 частку квартири номер АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за № 880 (а.с.15-16).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що право власності позивача на подаровану 1/5 частку вказаного нерухомого майна було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.07.2019 року (а.с.17).

Згідно довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 15.10.2019 р. за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - діти позивача (а.с.20 ).

Позивачем ОСОБА_1 21 грудня 2006 року були укладені договори з КП «ЖКЦ» за № 3461 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.21-22).

18 червня 2004 року позивачем був укладений договір з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» за № 42222 про користування електричною енергією (а.с. 23).

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як власник житлового приміщення, після набуття його у власність, не вступала ні в які договірні відносини з відповідачем, і, відповідно, не надавала йому ніякого права на подальше користування чи проживання у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд.

Як зазначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що позивач не вступала в договірні відносини з відповідачем, щодо встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням, і не надавала йому права на подальше користування чи проживання в належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні, суд вважає, що є достатні підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування цим жилим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування нею.

За правилами ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , прав власника житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , по розпорядженню та користуванню належним їй на праві приватної власності нерухомим майном, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне заочне рішення складено 27 грудня 2019 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька