Справа № 465/6538/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1707/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Львів

Справа № 465/6538/16-ц

Провадження № 22-ц/811/1707/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року в складі судді Ванівського Ю.М.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з нього матеріальну шкоду в сумі 10700,71 гривень, витрат на правову допомогу в сумі 4800 гривень та судовий збір.

Оскаржуваним рішенням позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування матеріальної шкоди,- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 700 гривень (десять тисяч сімсот) 71 копійок вартості відновлювального ремонту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551,20 гривень судового збору та 4800 гривень витрат на правову.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 н, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що розгляд справи проведено без повного та всебічного з`ясування обставин, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що позивач був зобов`язаний вимагати від страховика (ПрАТ «Скарбниця»), а страховик відповідно оплатити суму ПДВ, а оскільки позивач не пред`являв таких вимог до страховика, то це є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди. Вважає, що страховиком недоплачено позивачу відшкодування в сумі 2 157, 85 грн.

Окрім того, вказує, що суд першої інстанції не врахував, що Акт №36059 від 31.10.2016 року не підтверджує виконання відновлювальних робіт та понесених витрат саме за фактом даної ДТП, оскільки в нього включено деталі, що не були пошкоджені внаслідок даної ДТП, а також ряд робіт, які не стосувались відновлювального ремонту саме за наслідками цієї ДТП.

Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, дійшов висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 10700,71 гривень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 29.07.2016 року близько 17:25 грн. год. по вул. Любінська, 44 у м. Львові гр. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 .

Автомобіль марки «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 на праві власності.

Автомобіль «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 застрахований ОСОБА_1 у ПрАТ АСК «Скарбниця».

18.11.2015 ПрАТ СК «Скарбниця» прийнято рішення про відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 9 789,24 гривень. Виплату було проведено на рахунок ремонтного підприємства ПП Автоцентр «Ера».

Відповідно до акту виконаних робіт №36059 від 31 жовтня 2016 року вартість відновлювальних робіт становить 20 437,11 грн.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018р.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ АСК «Скарбниця» на підставі полісу обов`язкового страхування №АЕ/ 4841039, яким передбачено суму страхового відшкодування майну в розмірі 50 000грн., а виплату ОСОБА_2 було здійснено лише в розмірі 9789,24 грн, вона мала самостійно звернутись ПрАТ АСК «Скарбниця» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПрАТ АСК «Скарбниця» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що у зв`язку з незалученням до участі як належного відповідача ПрАТ АСК «Скарбниця» не може бути вирішено спір по суті вищезазначених позовних вимог.

Виходячи із зазначених правовідносин, матеріально- правову відповідальність за даними вимогами повинен нести перед позивачем ПрАТ АСК «Скарбниця», як сторона договору страхування. Тобто має місце наявність неповного суб`єктного складу осіб у спірних правовідносинах. Тому питання щодо обгрунтованості позову, доведеності обставин, які підлягають доказуванню і інші обставини, судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Тому, у відповідності до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України це є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно з цивільним процесуальним законодавством на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Разом з цим слід зазначити, що позивачі не позбавлені права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав правильно визначившись з суб`єктним складом учасників у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення а рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 рокуслід скасувати, та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підлягає стягненню 826 грн 80 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на - задовольнити. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 березня 2019 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на - 826 грн 80 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді