Єдиний унікальний номер: 378/881/19
Провадження № 2/378/240/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , 1952 року побудови, належав до майна колгоспного двору. Членами колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 та його дружина, їх мати ОСОБА_5 , які згідно діючих на той час ст. ст. 120.123 ЦК УРСР (1963 р.). та Закону України "Про власність'' набули права власності на вказаний будинок, як на майно, колгоспного двору в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцем за законом, який є таким що прийняв спадщину, оскільки постійно до дня смерті проживав із спадкодавцею був її чоловік ОСОБА_4 .. За заявою останнього Ставищенською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, та 05.07.2004 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Діти спадкодавці: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , спадщину після смерті матері не приймали і вважаються такими, що не прийняли її. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину є вони, діти спадкодавця. Ставищенська районна державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа.

Позивачі просять визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 м2, житловою площею 37,5 м2, загальною вартістю 194567,60 гривень.

Позивачі до суду подали письмові заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутність, а позов задовольнити (а. с. 49-50).

Представник відповідача Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 57).

Третя особа: ОСОБА_3 до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а. с. 48).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , належав до майна колгоспного двору. Членами колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року були ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 , які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК- УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору в рівних частках. Вказане підтверджується витягами з погосподарських книг Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (а .с. 12-13).

Згідно довідки КП КОР «Південне БТІ» №1572 від 03.07.2017 року реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена (а.с. 10).

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20 зв).

Спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, оскільки постійно до дня смерті проживав із спадкодавцею був її чоловік ОСОБА_4 (а. с. 20, 22).

Діти спадкодавці: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , - спадщину після смерті матері не приймали і в силу ч 1 статті 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли її (а. с. 20-22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 25). Спадкоємцями за заповітом, посвідченим 23.02.2004 року Розкішнянською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №37, які прийняли спадщину постійно проживаючи разом із спадкодавцем до дня смерті і подали до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину є позивачі, діти спадкодавця (а. с. 27, 30-32).

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не належав до осіб, які в силу статті 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а.с. 11).

Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» (1960 року побудови) з прибудовами літер «а» та літер «а1», загальною площею 86,1 м2, житловою площею 37,5 м2,- господарські споруди: погріб з шийкою літер «Б», гараж прибудова літер «в», сарай літер «В», сарай-прибудова літер «в1», огорожа №1, ворота з хвірткою №2 (а.с. 33-36).

Інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку з надвірними спорудами з врахуванням інфляції становить 194567,60 гривень (а.с. 37).

Земельна ділянка біля будинку не приватизована (а. с. 15).

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5 , Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5- 24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п.20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як видно з статті 123 ЦК УРСР (1963 р.) частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено, в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як встановлено ч.1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що ОСОБА_4 за життя набув право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_5 на Ѕ частину вказаного житлового будинку а тому право на будинок в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок смерті останнього, а позивачі отримали право власності в порядку спадкування за заповітом кожен по Ѕ частині.

Понесені витрати по справі позивачі просять покласти на них.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 15, 182, 392, 1216, 1218, 1220, 1223 ч. 1, 20, 1268 ч. ч. 1, 2, 5, ст. 1270 ч. 1, 1297 ЦК України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 м2, житловою площею 37,5 м2, вартістю 97283,80 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею загальною площею 86,1 м2, житловою площею 37,5 м2, вартістю 97283,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. В. Гуртовенко