Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань Міца О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Закарпатської філії концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи його наступним.

З 01.04.2004 р. ОСОБА_1 працював муляром 4-го розряду на РТПС Хуст цеху № 2 Закарпатської філії концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

Згідно наказу № 85 від 23.06.2017 р. його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає, що його звільнення є незаконним та необґрунтованим. Позивач вважає, що до нього мала бути застосована норма ст. 42 КЗпП України.

На думку позивача всупереч вимогам п. 1 ст. 40 КЗпП України відсутні докази зміни в організації виробництва і праці, зокрема реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Також згідно чинного законодавства України йому не було запропоновано роботу за відповідною професією та тільки за відсутності такої роботи - інша робота, яка є на підприємстві. Працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за його спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров`я. Порушення зазначеного порядку пропонування працівнику іншої роботи є достатньою підставою для поновлення на роботі в судовому порядку. Так як, він не працює з 21.09.2017 р., то період його вимушеного прогулу має бути оплачений до поновлення на роботі.

У судове засідання, призначене на 27.08.2019 рік позивач та його представник не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Представником позивача подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляду справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд констатує, що дана справа перебуває у провадженні починаючи з 2017 року.

В судовому засіданні 17.04.2019 року сторонами було надано пояснення по суті позовних вимог та оголошено перерву для надання можливості стороні позивача підготувати відповідь на відзив.

Разом з тим представник позивача вдруге, зокрема 04.07.2019 року та 27.08.2019 року подав заяви про відкладення судових засідань, протягом наданого судом часу не скористався можливістю щодо надання відповіді на відзив.

Суд звертає увагу на те, що справи, які виникають з трудових відносин розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 278 ЦПК України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відтак, суд розцінює подану позивачем заяву про відкладення як спосіб безпідставного затягування розгляду даної цивільної справи, що є неприпустимим.

За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі позивача, який висловив свою правову позицію в судовому засіданні 17.04.2019 року, на підставі наданих сторонами письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

З 01.04.2004 р. ОСОБА_1 працював муляром 4-го розряду на РТПС Хуст цеху № 2 Закарпатської філії концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

Згідно наказу № 85 від 23.06.2017 р. ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Вказане звільнення з посади муляра 4-го розряду на РТПС Хуст позивач вважає незаконним та безпідставним, здійсненим за відсутності правових підстав скорочення штату в причинному зв`язку з відсутністю щодо цього змін в організації виробництва і праці на цьому підприємстві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу законів про працю України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього.

Відповідно суд зобов`язаний перевірити, чи було дотримано відповідачем - Закарпатською філією Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення - положень, передбачених чинним законодавством, що регулюють трудові відносини, при звільненні позивача - ОСОБА_1

Порядок звільнення працівника - певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому в свою чергу залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 було звільнено із займаної ним посади інженера підприємства у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, в якому просив поновити його на роботі муляром 4-го розряду на РТПС Хуст цеху № 2 Закарпатської філії концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2017 року до дня поновлення на роботі.

Однак, як слідує з Положення про Закарпатську філію Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення (далі Філія), то зазначена Філія не є юридичною особою (п.1.9 Положення), і здійснює свою діяльність від імені Концерну (п.1.10 Положення) (а.с.24).

Так, згідно Статуту Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, затвердженого Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, наказ від 17.05.2016 р. №333, скорочене найменування Концерн РРТ є юридичною особою (п.3.3 Статуту).

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, яка не є юридичною особою, і відповідно не може відповідати за даним позовом, що вказує на пред`явлення ним позову до неналежного відповідача.

Згідно зі ст.175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові.

У відповідності до положень ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

На виконання вимог ст.12 ЦПК України в судовому засіданні 17.04.2019 р. суд з`ясовував позицію позивача щодо кола відповідачів, оскільки в поданому до суду відзиві на позовну заяву від 31.01.2018 року, відповідач зазначав про те, що Закарпатська філія Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення є неналежним відповідачем по даній справі.

Відтак, з урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що належним відповідачем по справі є Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення, а відтак на зазначеного стороною позивача та відповідно вказаного у позові відповідача Закарпатську філію Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення не можуть бути покладені ті обов`язки, про вчинення яких заявив ОСОБА_1 у поданій до суду позовній заяві.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав пред`явлення вимоги до неналежного відповідача.

У відповідності до ст.142 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 48, 51, 76, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 40, 235 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Закарпатської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення - 02.09.2019 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо