Провадження № 2/638/4357/19
24 грудня 2019 року Дзержинськийрайонний суд м. Харковав складі:
головуючого - судді ГрищенкоІ.О.
за участю секретаря - Котяш Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , Паспорт громадянина України серія номер НОМЕР_2 , виданий Дзержинським МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 16.02.2012 року , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , Паспорт громадянина України серія номер НОМЕР_4 , виданий Сатароженецьким РВУМВС України в Чернівецькій області, АДРЕСА_1 ) , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка через свого уповноваженого представника в особі адвоката Михайлова Н.С., 05.09.2019 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
В обгрунтування вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі на даний час, окрім неї , також зареєстрований її колишній чоловік- ОСОБА_2 . Відповідно до даних Акту, складеного сусідами позивачки, ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі з 2013 року. У зв`язку з тим, що у належній їй квартирі, зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає тривалий час без поважних причин , вона , як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач впродовж вищевказаного часу у квартирі не мешкає, його особистих речей в ній не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири за весь час його відсутності за вказаною адресою не приймає, Позивач самостійно утримує квартиру в належному стані, здійснює її поточний ремонт. Самостійно знятись з реєстрації Відповідач - ОСОБА_2 не бажає.
В судове засідання представник Позивача Адвокат Михайлов Н.С. не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності Позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, ОСОБА_2 , повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.
Суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку.
У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачці- ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі також зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 .
Відповідно доданих Акту, складеного сусідами позивачки, відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , фактично не проживає з 2013 року.
Згідно зі Свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано 14 січня 2012 року.
У зв`язку з тим, що у належній позивачу квартирі, зареєстрований відповідач, який фактично у ній не проживає, позивачка, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідач впродовж вищевказаного часу у квартирі не мешкає, його особистих речей в ній не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири за весь час його реєстрації за вказаною адресою не приймає, позивач самостійно утримує квартиру в належному стані, здійснює її поточний ремонт.
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Факт реєстрації відповідача, у належній позивачці квартирі, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати більше за комунальні послуги, що є порушенням її прав.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи ту обставину, що Відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, Позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).
Згідно зі ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Таким чином, оскільки відповідач фактично в квартирі не проживає, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до Закону України ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) Відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.
Наданими доказами достовірно встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації, в квартирі, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника кімнати, а саме позивача.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі-орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представник за формою згідно з додатком 11,... рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи.
Право позивачки порушене відповідачем, який не подає заяви до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як органу реєстрації про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 ., відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року, та продовжує бути зареєстрованим за цією адресою.
Спосіб захисту порушеного права Позивача передбачений законом, а саме п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року.
Обґрунтування позовних вимог позивача підтверджується доданими письмовими доказами до матеріалів справи.
Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.
Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття його реєстрації за спірною адресою, а тому додаткового рішення з цього приводу не вимагається.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягнення з відповідача судові витрати по оплаті судового збору, що документально підтверджено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,10, 12, 13,76-81, 141, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.72 ЖК України, ст. 150 ЖК, ст. 321, 391 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з позовом в сумі 768,40 гри ( сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок.)

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його прийняття.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення , заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Головуючий І.О.Грищенко