Єдиний унікальний номер 227/1399/19 Номер провадження 22-ц/804/2161/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 227/1399/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року (суддя першої інстанції Любчик В.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») з вказаним позовом.

Зазначив, що в зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» його було переведено до виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 15 липня 2016 року відповідно до наказу від 15 квітня 2016 року № 303.

17 липня 2017 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що зроблена відмітка у трудовій книжці. В наказі про звільнення зазначено, що він має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України та компенсацію за 47 днів невикористаної щорічної відпустки.

На день звільнення відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по день звільнення у розмірі 32 565 грн. 58 коп., з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових зборів.

За порушення термінів виплати зарплати за березень - липень 2017 року просив стягнути з роботодавця компенсацію за втрату частину доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на час звернення з позовом до суду у розмірі 5838 грн. 40 коп., з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових зборів.

Рішенням Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в розмірі 29 962 грн. 36 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх вплати у розмірі 5838 грн. 40 коп., з яких ПАТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податок з доходу фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на Указ Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», рішення РНБО України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та зазначає, що висновком торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», N П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)» можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м. Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що матеріали справи містять докази, які спростовують доводи відповідача про неможливість надання первинних документів. Так у трудовій книжці позивач мається запис №13 від 15 липня 2016 року про реорганізацію підприємства з печаткою АТ «Українська залізниця», а також запис № 14 від 15 липня 2017 року про реорганізацію структурного підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу регіонально філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Також наказ про звільнення № 5613/ДН-ОС від 10 липня 2017 року за підписом керівника структурного підрозділу регіонально філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також розрахункові листи (однотипні) заробітної плати за період з липня 2016 року (видані до початку виникнення заборгованості) по липень 2017 року.

Крім того, наказом про звільнення відповідачем АТ «Українська залізниця» одноособово прийнято рішення про нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку - 47 днів, узгоджено звільнення з профспілковою організацією, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що свідчить про обізнаність відповідача стосовно розміру заробітної плати позивача.

Чинним трудовим законодавством саме на відповідача покладено обов`язок по збереженню документація, що стосується трудових відносин працівника з роботодавцем.

Наказом № 236-ДНД від 17 березня 2017 року починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» було встановлено початок простою, про що повідомлено працівників цих підрозділів та керівництво виробничих підрозділів. Наведене повністю узгоджується із даними, що відображені у щомісячних розрахункових листах позивача щодо заробітної плати за період з березня по липень 2017 року, та спростовую твердженні відповідача про відсутність доступу до документації з кадрових питань після 17 березня 2017 року.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у квітні 2019 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 38 403 грн. 98 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Згідно з Наказом № 5613/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади машиніст тепловозу з виплатою грошової компенсації за 47 дні відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 9).

До суду першої інстанції позивачем надані на підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обов`язкових платежів, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року - 5434 грн. 77 коп., квітень 2017 року - 2886 грн. 08 коп., травень 2017 року - 303 грн. 80 коп., червень 2017 року -455грн. 68 коп., липень 2017 року - 16 898 грн. 76 коп. (а.с. 18-22).

Сума до виплати з урахуванням утримань в розмірі 29 962 грн. 36 коп., що була ухвалена судом першої інстанції до стягнення, визначена з відрахуванням отриманої позивачем часини заробітної плати за березень 2017 року у сумі 2603 грн. 22 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі і використаної відпустки, вихідної допомоги у зв`язку з скороченням штату, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є такими, що ґрунтуються на законі.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює рішення суду в частині стягнутих на користь позивача належних йому при звільнені грошових виплат.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на рахунок відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна