Ухвала

Іменем України

27 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 461/1104/19

провадження № 61-22621ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року у складі судді Юрківа О. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у складі колегії суддів:

Цяцяка Р. П., Крайник Н. П., Шеремети Н. О., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. (далі - приватний виконавець).

Скаргу мотивував тим, що 31 липня 2018 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ВіЕсБанк» 45 845, 52 доларів США заборгованості за кредитном договором, що по курсу НБУ станом на день винесення рішення становить 363 907,98 грн, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, а всього 365 727,98 грн.

Посилаючись на те, що приватним виконавцем незаконно прийнято до виконання виконавчий лист пред`явлений з пропуском строку для його виконання та без зазначення дати народження боржника, просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2018 року ВП № 56886462.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від

04 листопада 2019 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови ВП № 56886462 про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2018 року, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційної суд, виходив з того, що постанова приватного виконавця винесена в межах передбачених законом строків та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій вона просила скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки доводам заявника про те, що приватним виконавцем незаконно прийнято до виконання виконавчий лист пред`явлений з пропуском строку для його виконання та без зазначення дати народження боржника, тобто по суті є ідентичними доводам апеляційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої та другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята Закону України «Про виконавче провадження»).

Судами встановлено, що виконавчий лист виданий Галицьким районним судом м. Львова 17 лютого 2011 року неодноразово пред`являвся стягувачем до виконання та повертався йому з різних підстав, що неодноразово переривало встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, зокрема, останній раз - 25 червня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статі 37 Закону України «Про виконавче провадження»'.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що трирічний строк пред`явлення виконавчого листа

№2-2658/10 був перерваний, та останньою датою, з якої починає рахуватись трирічний строк є 25 червня 2018 року, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2018 року приватним виконавцем, винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачені статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачено обов`язкової підстави повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку із відсутністю у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Галицького районного суду від 31 травня

2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 04 листопада

2019 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик С. О. Погрібний В. В. Яремко