ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2019 року

м. Київ

справа №362/6359/15-ц

провадження № 61-14122св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником Мозолевською Вікторією Вікторівною , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року, постановлену у складі судді Кравченко Л.М., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» визнано неподаною та повернуто позивачу.

Визнаючи позовну заяву неподаною, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Дельта Банк» не виконано вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, яка отримана вчасно.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд зазначив, що заявник у наданий йому строк недоліків заяви, яка не відповідала вимогам статті 119 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення до суду, щодо форми та змісту позовної заяви, не усунув.

У березні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» через представника Мозолевську В.В.подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанції та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

На думку заявника, суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували доводів позивача, не перевірили те, що позовна заява відповідає вимогам процесуального права, та безпідставно не відкрили провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року відкрито касаційне провадження і ухвалою цього ж суду від 30 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 119 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду, позовна заява подається в письмовій формі, а також повинна містити найменування суду, ім`я позивача і відповідача, а також їхнє місце проживання або місцезнаходження, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1

Оскільки позовна заява не містила номерів засобів зв`язку сторін, повних анкетних даних відповідача, поштового індексу місця його проживання, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, детального розрахунку заборгованості відповідача, зміст позовних вимог суд визнав взаємовиключними, а в прохальній частині містились дані про особу, щодо якої позовні вимоги не подавались, суд першої інстанції ухвалою від 4 вересня 2015 року залишив позовну вимогу без руху та надав строк для усунення ї недоліків та уточнення позовних вимог.

На виконання вимог ухвали суду від 4 вересня 2015 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, однак не виконано жодної вимоги ухвали, а лише обґрунтовано несплату судового збору, однак ухвала суду від 4 вересня 2015 року не містить вимоги про необхідність сплати судового збору.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Касаційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 121 ЦПК України у цій же редакції Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 цього ж Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Відповідно до частини другої статті 121 ЦПК України у цій же редакції Кодексу, у випадку невиконання вимог у встановлений строк, позовна заява визнається неподаною та повертається позивачу. Крім того, позовна заява може бути повернута позивачу у випадках, передбачених частиною третьою статті 121 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 122 ЦПК України у цій же редакції Кодексу суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 121 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання позовної заяви, якщо позивач відповідно до ухвали суду в установлений строк виконає вимоги, визначені статтями119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, а також оплатить витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Установлено, що зазначені в ухвалі суду недоліки позивачем не усунені, тому суддею постановлена ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її заявнику.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, отже позивач вправі звернутися до суду з аналогічним позовом з додержанням встановлених законом вимог щодо змісту та порядку подання позовної заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів і не містять передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які постановлено з додержанням вимог процесуального права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником Мозолевською Вікторією Вікторівною ,залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний