МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/812/1376/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 Д ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2010р. з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) грн., але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду їй було видано виконавчий лист про стягнення аліментів, який перебуває на примусовому виконанні в Інгульському відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

ОСОБА_3 посилалась на те, що дитина перебуває на її утриманні, навчається у 9 класі. Витрати школи по ремонту, харчування, інші нагальні потреби, оплата кружків та додаткових занять, потреби в лікуванні, розвиток позашкільної освіти та підтримка нормального життя та оздоровлення лягають на плечі позивачки. Для нормального фізичного розвитку дитини необхідне харчування, яке включає в себе щоденне вживання свіжих овочів та м`ясо-молочних продуктів, ціни на які значно підвищились. Крім того, дівчинка росте, тому їй регулярно треба оновлювати гардероб.

Також підвищилась вартість житлово-комунальних послуг, а тому зросли витрати на утримання житла, в якому проживає позивачка з дитиною.

Згідно інформації Державної прикордонної служби України відповідач неодноразово перетинав кордон у період з 2012р. по 2016р., при цьому його перебування за кордоном іноді тривало понад 3 місяці. Під час виходу державного виконавця за місцем мешкання відповідача останній був відсутній, на виклики до державного виконавця він не з`являється, тому є всі підстави стверджувати, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, а його пояснення про відсутність роботи не підтверджується доказами.

За відповідачем значиться переплата по аліментах, що додатково свідчить про можливість оплати їх у більшому розмірі. Відповідач намагається оплачувати витрати наперед, оскільки відсутній на території України протягом певного часу.

Крім того, позивачка зазначала про те, що відповідач отримав посвідчення особи моряка, що дає підстави вважати, що він працює за кордоном.

Згідно інформації офіційних роботодавців, які пропонують роботу на морському судні, в залежності від посади заробітна плата складає від 24000грн. до 10000 доларів США. Відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, оскільки перетинав багаторазово кордон і перебував за кордоном тривалий час, а отже там працює та має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

На момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2010р. відповідач мав постійне місце роботи, не ухилявся від сплати аліментів з доходів отриманих за місцем роботи, проте через певний час звільнився із займаної осади для того, щоб сплачувати аліменти у меншому розмірі.

Тому вважає, що на даний час права дитини є порушеними, а тому необхідно збільшити розмір аліментів та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 8000 грн.

З огляду на вищевикладене, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, що був визначений рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2010 року, стягнувши з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 8000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року позов задоволено частково. Судом вирішено збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2010 року та незміненою частиною рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2009 року, та стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на не в повній мірі дотримання судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , аліменти в розмірі 8000 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з грудня 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 не визнав доводи апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2009 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 частини усіх видів заробітку до 1/4 частини заробітку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2009 року і до повноліття дитини.

Згідно виписки з ЄДРЮОПОУ ОСОБА_4 , зареєстрований як фізична особа підприємець з 02 березня 2017 року по теперішній час.

Згідно відомостей ГУ ДФС у Миколаївській області, отримані ФОП ОСОБА_4 доходи за період з 01.04.2017 р. по 31.12.2017 року задекларовані у розмірі 5000 грн.; за період з 01.01.2018 р. по 30.11.2018 року - у розмірі 30 750 грн.; доходи за період з 01.01.2018 р. по 31.03.2019 року задекларовані у розмірі 54 360 грн.

Відповідач має посвідчення особи моряка терміном дії до 06.06.2019 року, проте дані про його працевлаштування на морському судні - відсутні, крюінговими компаніями м. Миколаєва повідомлено, що відомості про працевлаштування ОСОБА_4 відсутні. Інформація щодо доходів, отриманих ОСОБА_4 з джерел за межами України - відсутня. Протягом дії посвідчення особи моряка НОМЕР_1 доходи, отримані поза межами країни у 2014-2018 роках відповідачем не декларувалися.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 станом на 13.06.2019 року, наданому державним виконавцем Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮу Миколаївській області - аліменти сплачуються щомісячно в строк, переплата станом на 01.06.2019 року становить 39 983,92 грн.

Із наданих відповідачем дублікатів квитанцій, сформованих через систему Приват24, вбачається, що ним на користь одержувача ОСОБА_5 по декілька разів на місяць протягом 2018 року перераховувалися кошти у розмірі по 100 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала відповідь заступника міністра юстиції України з питань виконавчої служби, з якого слідує, що за результатами розгляду звернення народного депутата ОСОБА_7 від 25.02.2019 року встановлено, що у результаті заходів, вжитих державним виконавцем до перевірки майнового стану боржника встановлено, що транспортні засоби та нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_4 не зареєстровані; за інформацією ДФС України відомості про відкриті рахунки боржника у банківських установах та інформація щодо сум доходу, в тому числі одержаного за кордоном України - відсутня. Боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проте виходом державного виконавця за цією адресою боржника не виявлено. Відомості щодо працевлаштування ОСОБА_4 на морських судах - відсутні. За інформацією Державної прикордонної служби України боржник, починаючи з 17.10.2011 року періодично перетинає кордон України. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата по аліментах на 01.03.2019 року складає 40 549,06 грн.

Як вбачається з паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 - за період з 02 березня 2018 року - він перетинав кордон України чотири рази і не більше, ніж на 5 днів.

Згідно відомостей ГУ ДФС у Миколаївській області, отримані ФОП ОСОБА_4 доходи за період з 01.01.2018 р. по 31.05.2019 року задекларовані у розмірі 67 300 грн.

Аналіз змісту ст.ст.181,192 СК України свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою частково доведено підстави для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що дочка сторін проживає з матір`ю, батько дитини є працездатним, фізично здоровим, інших утриманців не має, доказів обмеження його щодо працевлаштування суду не надано. При цьому суд врахував як пояснення відповідача, викладені ним у відзиві, та наявність переплати за аліментами, так і зазначені позивачкою підстави для позову, що дитина віком шістнадцяти років, порівняно з дитино семи років потребує значно більших витрат, а також те, що товари і послуги для населення значно зросли, що є загальновідомими обставинами та не підлягають доказуванню.

В той же час суд не прийняв до уваги посилання в позові на витрати на позашкільну освіту , додаткові заняття та потреби в лікуванні, оскільки вони не підтверджені достеменними доказами, а також можуть стати підставами для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а не підставою для збільшення розміру аліментів.

Також суд врахував відсутність доказів того, що відповідач отримує дохід, який дозволяє йому сплачувати щомісяця аліменти у розмірі 8000 грн. Ствердження позивачки , що він отримує дохід за кордоном не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З урахуванням сімейного стану відповідача, розміру його заробітку, а також розміру фактичних його витрат на утримання дитини, суд вважав, що розмір аліментів в розмірі 2300,00 грн. не є надмірним для відповідача та не поставить його у скрутне матеріальне становище, а тому частково задовольнив позовні вимоги.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з ј частини всіх видів заробітку боржника до 8000грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина стала потребувати більше коштів на задоволення її потреб, а відповідач з урахуванням його матеріального стану має можливість надавати дочці допомогу у зазначеному нею розмірі, а також на те, що відповідач приховує свої реальні доходи, оскільки вважає, що він працює та отримує дохід за кордоном. Також посилалася на те, що на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва відповідач мав постійне місце роботи, не ухилявся від сплати аліментів з доходів отриманих за місцем роботи, проте через певний час звільнився із займаної осади для того, щоб сплачувати аліменти у меншому розмірі.

Як убачається з тексту рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2010 року, яким було змінено рішення суду першої інстанції, суд визначаючи розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , виходив з того, що відповідач має постійну роботу та заробіток і на його утриманні відсутні інші особи, а малолітня дочка сторін має хронічні захворювання, але ОСОБА_3 не було надано доказів щодо медичних призначень та пов`язаних з цим витрат (лікування, додаткового харчування, санаторно - курортного оздоровлення тощо). Тому враховуючи розмір заробітку ОСОБА_4 суд вважав, що визначення аліментів у розмірі ј частини заробітку є необхідним і достатнім для утримання дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я та соціально-побутових потреб.

Матеріали справи свідчать про те, що на даний час відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець з 02 березня 2017 року по теперішній час, тобто фактично продовжує бути працевлаштованим. Він перебуває у зареєстрованому шлюбі, але осіб, які перебувають на його утриманні не має.

Отримані доходи відповідача згідно інформаційних листів Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області, які знаходяться в матеріалах справи, а також інформації Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області від 31.07.2019р. не підтверджують значного поліпшення матеріального стану відповідача по зрівнянні з тим, яке у нього було на час винесення рішення про стягнення аліментів у розмірі ј частини його заробітку (доходу).

Посилання позивачки на те, що відповідач після ухвалення рішення про стягнення аліментів звільнився із посади, яку займав на час винесення рішення на її думку для того, щоб сплачувати аліменти у меншому розмірі, також не є доказом покращення матеріального стану відповідача після ухвалення рішення.

Доказів про працевлаштування відповідача за кордоном та отримання ним доходів поза межами країни не надано.

Таким чином в матеріалах справи відсутня достатня кількість безспірних доказів покращення матеріального стану відповідача по зрівнянні з тим, який був на час винесення рішення судом про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини.

Проте, оскільки відповідач фактично добровільно виплачував аліменти у більшому розмірі, що призвело до виникнення переплати, та не заперечував, як проти зміни способу стягнення аліментів, так і проти збільшення розміру аліментів, а також з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, суд правомірно з урахуванням потреб дитини відповідно до її віку та стану здоров`я змінив розмір стягнутих за рішенням суду аліментів з ј частини заробітку відповідача до 2300 грн. в місяць. Рішення суду відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність переплати по аліментам свідчить про можливість сплати відповідачем аліментів у більшому розмірі, не є підставою для скасування чи зміни рішення, так як дані обставини були враховані судом при визначенні розміру аліментів у даній справі.

Наявність у відповідача посвідчення моряка НОМЕР_1 з терміном дії з 06.06.2014р. та отримання ним посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 від 26.11.2018р. з терміном дії до 26.11.2023р., як і неодноразове перетинання ним кордону протягом 2017-2019 років, що підтверджено витребуваною за клопотанням позивачки Миколаївським апеляційним судом довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2019р., не є належними та допустимими доказами саме працевлаштування відповідача за кордоном та розміру отриманого ним доходу від працевлаштування за кордоном. Представник відповідача стверджував, що перетинання кордону та проживання деякий час відповідача за кордоном, пов`язано з тим, що відповідач має намір зі своєю родиною переїхати на постійне місце проживання в іншу країну відразу після вирішення питання продажу арештованого майна.

Відповідач заперечує факт працевлаштування його за кордоном та отримання там доходу. Дані обставини були предметом перевірки Головного управління ДФС у Миколаївській області, про що свідчать як лист ГУ ДФС від 25.03.2019р. ( а. с. 94), так і лист від 06.05.2019 ( а. с. 137), з якого вбачається, що опрацьована інформація щодо подання звітності і сплати податків фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 . свідчить про те, що відповідач звітує і сплачує податки до бюджету, про що позивачці повідомлялося раніше. Під час перевірки було встановлено наявність у відповідача посвідчення особи моряка. Відповідачу було роз`яснено порядок оподаткування іноземних доходів та запропоновано надати пояснення та документальні підтвердження щодо отримання ним доходів поза межами країни та задекларувати іноземні доходи і сплатити податки до бюджету. У відповіді відповідач заперечував факт отримання ним доходів поза межами країни під час дії посвідчення особи моряка. Інформація у ДФМ щодо доходів отриманих ОСОБА_4 за межами України відсутня, а звернення позивачки не містить інформації щодо можливих джерел іноземних доходів.

За повідомленням крюінгових компаній м. Миколаєва відомості про працевлаштування ОСОБА_4 відсутні.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про не врахування судом того, що відповідач не надав доказів, що ним посвідчення особи моряка не використовується, що відповідач не звертався до уповноваженого органу щодо анулювання вказаного посвідчення у разі його не використання, що на її думку свідчить про працевлаштування відповідача за кордоном з використанням зазначеного посвідчення, не є підставою для зміни рішення суду, так як сама по собі наявність посвідчення особи моряка не підтверджує ні факт працевлаштування відповідача поза межами країни, ні факт отримання ним доходів поза межами країни, а ствердження позивачки мають характер припущення.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що при визначенні розміру аліментів слід було виходити з інформації офіційних роботодавців, які пропонують роботу на морському судні, згідно якої заробітна плата складає від 24000грн. до 10000 доларів США, оскільки позивачкою не доведено, що відповідач працевлаштований на морському судні та отримує саме такий дохід, тобто фактично це також є припущенням позивачки. Доказування ж згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

В рішенні суду суд посилався на те, що із наданих відповідачем дублікатів квитанцій, сформованих через систему Приват24, вбачається, що ним на користь одержувача ОСОБА_5 , а не позивачки, по декілька разів на місяць протягом 2018 року перераховувалися кошти у розмірі по 100 грн., тому посилання позивачки на те, що оскільки вона не отримувала цих коштів, то значить ці кошти відповідач не перераховував, не відповідають матеріалам справи.

Не відповідає дійсності не врахування судом того, що донька сторін потребує значно більших матеріальних коштів, необхідних для нормального фізичного розвитку, якісного харчування, ціни на яке підвищились, регулярного оновлення гардеробу, підвищення вартості житлово-комунальних послуг, так як саме ці обставини і були враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання дочки сторін у даній справі.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги стосовно не врахування судом того, що витрати школи на ремонт, оплату гуртків та додаткових занять, потреб в лікуванні та розвитку позашкільної освіти також потребують додаткових коштів, так як даним обставинам судом також була надана правова оцінку, виходячи з предмету позову у даній справі та з урахуванням положень ст. 185 СК України.

Так, слід зазначити, що згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з необхідністю розвитку здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі, яка переглядається, позивачка не заявляла вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, передбачених ст. 185 СК України.

З урахуванням викладеного, зазначені доводи апеляційної скарги не є підставою для зміни рішення суду у даній справі стосовно розміру аліментів на утримання дочки, так як предметом розгляду у даній справі в межах заявлених позовних вимог є саме аліментні платежі на звичайне утримання дитини, тобто забезпечення її фізичного та духовного розвитку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 382 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року