Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 367/7450/16-ц

провадження № 61-30449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Матвієнко Ю. О., від 23 жовтня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовна заява першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів Українимотивована тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 929966 (кадастровий номер :01:041:0116 ). У подальшому ОСОБА_2 відчужив зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2010 року ОСОБА_1 , про що здійснено відмітку на державному акті серії ЯЖ № 929966 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року залишено без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року (справа № 367/4230/13-ц), яким визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, визнано недійсним виданий йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 929966 . Вказаним судовим рішенням встановлено, що передаючи у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, селищна рада перевищила свої повноваження, оскільки на той час межі смт. Коцюбинське не були визначені, а отже рішення не відповідає вимогам земельного законодавства.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року розширено територію Національного природного парку «Голосіївський» на 6462,62 га. Згідно з пояснювальною запискою та проектних матеріалів до Указу Президента України розширення зазначеного парку відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 26, 27, 51 Святошинського лісництва.

Водночас за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою, та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 19 липня 2016 року спірна земельна ділянка відноситься до 110 кварталу і розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме Національного природного парку «Голосіївський».

Крім того, згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» спірна земельна ділянка виділена із земель лісогосподарського призначення, які перебували у користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», що стверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування і з користування не вилучалась та не змінювалося її цільове призначення.

Отже, спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель державної форми власності і розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником якої є Кабінет Міністрів України.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза її волею, то існують правові підстави для її витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі положень статті 388 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України просив суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку розміром 0,10 га з кадастровим номером : 01 :041: 0116 вартістю 54 600 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Карабаза Н. Ф., від 29 листопада 2016 року першому заступнику прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено тих обставин, що спірна земельна ділянка незаконно вибула із володіння Кабінету Міністрів України, не надано доказів того, що спірна земельна ділянка у 2008 році обліковувалася як землі лісогосподарського чи природоохоронного призначення, і що станом на 2008 рік розпорядником спірної ділянки була держава в особі Кабінету Міністрів України, а також не надано доказів розташування спірної земельної ділянки на території природного парку на даний час.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:041:0116 , яка розташована по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевим судом належним чином не враховано висновки рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року у справі № 367/42301/13-ц. Вказаним судовим рішенням встановлено факт перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та порушення прав держави, які підлягають до захисту, оскільки відповідно до положень пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Таким чином зазначеним рішенням встановлено незаконне виділення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, що у свою чергу свідчить про її незаконне вибуття з володіння держави.

Разом з тим, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме Національного природного парку «Голосіївський», територія якого була розширена на 6462,62 га відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2014 року. На підтвердження цих доводів прокурор як позивач надав суду схему розширення Національного природного парку «Голосіївський», виготовлену Управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області та у встановленому порядку погоджену із Державним агентством земельних ресурсів України, Київською міськдержадміністрацією, Київською облдержадміністрацією, комунальним підприємством «Святошинське лісопаркове господарство, Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради, картосхему виготовлену Управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області із зазначенням місцезнаходження спірної ділянки, а також акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства у Київській області № А 75/180 від 15 червня 2016 року.

Згідно з наведеними документами спірна ділянка з кадастровим номером :01:041:0116 розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме Національного природного парку «Голосіївський», а з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником останньої є Кабінет Міністрів України.Встановлено, що спірна земельна ділянка була відчужена відповідачу за відплатним договором особою, яка не мала права її відчужувати. За таких обставин наявні правові підстави для витребування майна у порядку, встановленому статтею 388 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Висновок апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є необґрунтованим. Позивачем не надано доказів, що спірна зальна ділянка вибула із володіння її власника - держави в особі Кабінету Міністрів України не з його волі. Також судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 листопада 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 367/7450/16-ц (провадження № 61-30449св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

Перший заступник прокурора Київської областіу запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку площею 0, 10 га по АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 929966 (кадастровий номер :01:041:0116 ).

На підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2010 року ОСОБА_2 відчужив спірну ділянку ОСОБА_1 , про що зроблено відмітку на державному акті серії ЯЖ №929966 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року залишено без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2013 року (справа № 367/4230/13-ц), яким визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та визнано недійсним виданий йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 929966 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на час передачі Коцюбинською селищною радою у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки межі селища Коцюбинське Київської області у встановленому законом порядку не установлювалися, проект встановлення меж не розроблявся і не затверджувався, державний акт, який би визначав межі селища, та генеральний план населеного пункту відсутні, а відтак селищна рада розпорядившись земельною ділянкою перевищила свої повноваження.

Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно з пояснювальною запискою та проектними матеріалами до вищевказаного Указу Президента розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 27, 51 Святошинського лісництва.

Встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме Національного природного парку «Голосіївський», що підтверджується наданими позивачем схемою розширення Національного природного парку «Голосіївський», виготовленою управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області та у встановленому порядку погодженою із Державним агентством земельних ресурсів України, Київською міськдержадміністрацією, Київською облдержадміністрацією, комунальним підприємством «Святошинське лісопаркове господарство, Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради (т. 1, а.с. 28), картосхемою виготовленою Управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області із зазначенням місцезнаходження спірної ділянки (т. 1, а.с. 29), а також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства у Київській області № А 75/180 від 15 червня 2016 року (т.1, а.с. 20-21). Згідно з наведеними документами, спірна ділянка з кадастровим номером :01:041:0116 розташована на землях Національного природного парку «Голосіївський» (110 квартал).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій, зокрема, вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних правовідносин.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши що спірна земельна ділянка вибула із володіння поза волею власника на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийнято поза межами його компетенції і яке у подальшому було визнано недійсним на підставі рішення суду, що набрало законної сили та має преюдиційний характер, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право витребувати спірну земельну ділянку від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави. За обставинами спору колегія суддів визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам держави, спрямована на захист майнових інтересів держави, не порушує принцип рівності сторін.

Твердження заявника про пропуск прокурором строку позовної давності є безпідставними, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 у справі № 916/2129/15 та у постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16.

Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

З огляду на те, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про витребування земельної ділянки, яка є територією національного природного парку «Голосіївський» і відноситься до земель природно-заповідного фонду, та повернення її державі, яка вибула з її власності незаконно, дії останнього відповідають легітимній меті.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (пункт 54 рішення).

Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, розрахунки заборгованості не спростовані.

За правилами частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Також слід зазначити, що у серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання заступника Генерального прокурора України про розгляд справи у судовому засіданні за участі прокурора.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський суд з прав людини висловив думку, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити заступнику Генерального прокурора України у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участі прокурора.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська