Справа № 183/2865/17
№ 2/183/174/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання особи такою, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання спадкодавцем другої черги,-

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

21.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просила:

- визнати її особою, що проживала зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- змінити черговість одержання права на спадкування та визнати її спадкоємцем за законом другої черги.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що в 2002 році вона познайомилася з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у неї склалися добрі стосунки, та вони почали жити однією сім`єю, як чоловік та дружина. ОСОБА_6 мав у власності квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , дітей він не мав, а вона на той час вже залишилася без чоловіка. Між тим, підтримуючи такі стосунки, вони не прийняли рішення щодо спільного проживання в одній оселі, оскільки у кожного з них було помешкання, за яким необхідний був догляд. Такі стосунки вони підтримували до початку 2012 року, коли ОСОБА_6 запропонував їй переїхати до нього на постійне проживання у квартиру. Деякий час вони зустрічалися за місцем проживання одне у одного, а в вересні 2012 року, після наполегливих прохань ОСОБА_6 , вона переїхала проживати до нього в квартиру, розташовану в будинку АДРЕСА_1 . разом вони вели спільне господарство, купували предмети побуту, жили, як подружжя.

ОСОБА_6 мав 3 групу інвалідності, потребував постійного прийому ліків, стороннього догляду, вона йому у цьому ніколи не відмовляла. Між ними неодноразово була розмова щодо необхідності реєстрації шлюбу, але це питання весь час вони відкладали на майбутнє. Найближчі родичі ОСОБА_6 його рідні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знали про їх відносини, вони мешкали окремо від них, матеріально свого брата не підтримували.

03 квітня 2017 року ОСОБА_6 потрапив до лікарні, з 04.04.2017 року його паралізувало, він був при свідомості, однак не рухався та не міг розмовляти. Весь тягар лікування та піклування про стан здоров`я ОСОБА_6 позивач взяла на себе, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 квітня 2017 ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер.

Позивач зазначає, що здійснила всі необхідні організаційні заходи для поховання чоловіка, однак на наступний день після поховання, рідна сестра ОСОБА_6 ОСОБА_3 не впустила її до квартири, забрала всі документи та ключі від квартири, образивши всі її почуття до померлого.

Вважаючи себе дружиною померлого, позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини 20.06.2017 року до Новомосковської державної нотаріальної контори, а потім до суду.

Ухвалою суду від 19 липня 2017 року відкрите провадження по справі (а.с. 24).

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 35).

Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року вжито заходи забезпечення позову, до розгляду справи по суті заборонено видавати свідоцтво про право на спадщину будь-яким особам (а.с. 53,54).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 звернула увагу суду на неправдиві обставини, викладені ОСОБА_1 у позові, а саме 27.02.2012 року її брат ОСОБА_6 був госпіталізований до Новомосковської міської лікарні, а потім переведений в КЗ ОБКМ, в зв`язку з гострим порушенням мозкового кровообігу, з 27.02.2012 року по 14.03.2012 року був на стаціонарному лікування в Дніпропетровській обласній лікарні ім.Мечникова. Потім ОСОБА_6 , в період з 14.03.2012 року по 26.03.2012 року, проходив амбулаторне лікування за місцем проживання у невропатолога. Починаючи з січня 2003 року по серпень 2012 року ОСОБА_6 жив однією сім`єю з ОСОБА_7 , а після сварки з нею почав проживати з ОСОБА_8 , лише в грудні 2012 року ОСОБА_6 почав зустрічатися з ОСОБА_1 , з 2013 року по день смерті вони дійсно проживали разом. Таким чином, відповідач заперечує ту обставину, що позивач більше піти років проживала зі спадкодавцем, а також заперечувала той факт, що ОСОБА_6 протягом цього часу перебував у безпорадному стані тощо.

У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справа розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України №2147-VIII.

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 21.09.2018 року призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надавши пояснення щодо кожної обставини, викладеної у позові. Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_6 знала ще з 2002 року і вже в той час між ними виникли сімейні стосунки, вони разом працювали, зустрічалися, однак останній не мав наміру на той час створювати сім`ю, і вони їх припинили. В березні 2012 року ОСОБА_9 , маючи вже певні вади здоров`я, які були пов`язані з перенесеним інсультом, сам приїхав до неї додому та вислови своє бажання проживати з нею однією сім`єю, вона погодилася. Деякий час вони один у одного залишалися вдома, разом проводили час, вона йому допомагала, а у вересні 2012 року він запропонував їй переїхати до себе в квартиру, розташовану в будинку АДРЕСА_1 . Для облаштування цієї квартири вони за спільні кошти придбали душову кабіну, пральну машину, інші предмети побуту. Вони весь цей час підтримували одне одного, несли спільні витрати на утримання майна, придбання ліків, харчування, одягу. Із сестрами ОСОБА_6 вона познайомилася на його Дні народження в жовтні 2012 року, він її відрекомендував, як дружину. Проживаючи разом та маючи теплі стосунки, вони неодноразово обговорювали необхідність реєстрації шлюбу, однак весь час відкладали вирішення цього питання. 03.04. 2012 року ОСОБА_6 стало погано, він потрапив до лікарні, у нього стався другий інсульт, внаслідок якого він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із сестрами померлого вона взяла на себе всі організаційні питання щодо поховання ОСОБА_6 , а на наступний день сестра померлого ОСОБА_3 не впустила її до квартири, забрала ключі від квартири, документи, що дуже її збентежило. Всі ці обставини змусили її звернутися до суду та відстоювати своє право стати в одну чергу зі спадкоємцями померлого ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення про те, що її брат на протязі свого життя проживав з різними жінками, наприкінці свого життя дійсно проживав із ОСОБА_1 , як подружжя. Однак, ОСОБА_6 , за своїм станом здоров`я ніколи не перебував у безпорадному стані, не потребував постійної сторонньої допомоги, після перенесеного першого інсульту в 2012 році вони вжили всіх заходів для його лікування, внаслідок чого він після реабілітаційного курсу зміг продовжувати працювати, перебуваючи на третій групі інвалідності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, надавши пояснення щодо обставин, викладених у відзиві, також спростовувала ту обставину, що позивач проживала разом з ОСОБА_6 понад п`ять років, а також те, що її брат перебував у безпорадному чи будь-якому хворобливому стані.

Зі сторони позивача в якості свідків були допитані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які надали суду показання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, протягом п`яти років до дня смерті ОСОБА_6 . Разом вони проживали в квартирі, що розташована в АДРЕСА_2 , разом вели спільне господарство, опікувалися один про одного, спільно несли витрати на харчування тощо.

Зі сторони відповідача в якості свідка були допитані ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які надали показання про те, що ОСОБА_6 почав проживати з ОСОБА_1 з кінця грудня 2012 року початку 2013 року, більше п`яти років вони разом не проживали . також свідки підтвердили, що ОСОБА_6 був активним чоловіком, вів активний та здоровий спосіб життя, не перебував у безпорадному стані навіть перед смертю.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Суду подане свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Новомосковську Дніпропетровської області (а.с. 9).

У відповідності до акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом проживали в квартирі АДРЕСА_3 зазначеного АДРЕСА_4 а.с АДРЕСА_5 ).

Довідкою, виданого головою ЖБК «Чайка» підтверджується факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з вересня 2012 року (а.с. 11).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначені обставини щодо спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім`єю підтвердила, надала також показання про те, що з сестрами ОСОБА_6 вона познайомилася лише на його похоронах.

Виходячи з матеріалів спадкової справи № 149/2017, заведеної після смерті ОСОБА_6 , з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спадкоємці другої черги за законом, а також ОСОБА_1 , яка повідомила нотаріуса, що являється громадянською дружиною померлого (а.с. 41-42, 67-68).

Позивачем надано до суду копії квитанції про оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 за ОСОБА_6 (а.с. 80-96).

Аналіз поданих позивачем письмових доказів у сукупності з показаннями свідків доводять суду факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на день його смерті.

При цьому у суду не виникає сумніву та обставина, що ОСОБА_16 виявила намір проживати однією сім`єю з ОСОБА_6 , починаючи з квітня 2012 року, однак беззаперечних доказів про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю понад п`ять років до моменту смерті спадкодавця, суду не подано.

ОСОБА_6 з 08.06.2012 року отримував пенсію по інвалідності, на момент смерті перебував на обліку в Новомосковському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримував пенсію, призначену за віком (а.с. 112).

Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» на виконання ухвали суду про витребування доказів повідомив, що ОСОБА_6 з 08.06.2012 року була встановлена третя група інвалідності (а.с. 127).

Зі сторони відповідача суду подано акти ЖБК «Чайка» про те, що ОСОБА_6 вів активний спосіб життя, приймав участь у зборах житлового кооперативу (а.с. 129), в період з січня 2003 року по серпень 2012 року проживав з ОСОБА_7 (а.с. 130).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суду не надано беззаперечних доказів того, що позивач проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналіз поданих сторонами доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 на день його смерті, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження безпорадного стану померлого, а тому правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на другу чергу відсутні. Так само судом в ході судового розгляду не встановлено факту здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення, надання будь-якої іншої допомоги, тривале здійснення таких дій.

Подані позивачем докази про те, що ОСОБА_6 мав третю групу інвалідності не можуть належним доказом безпорадного стану спадкодавця, тобто такого стану, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання особи такою, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання спадкодавцем другої черги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.