Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 754/1761/17

провадження № 61-47203св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, у складі судді Скрипки О. І., та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Саліхова В. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві) про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він, важкохворий 71-річний інвалід другої групи (довічно), кадровий військовий, підполковник СБУ на пенсії, з серпня 2016 року став відчувати значне погіршення стану свого здоров`я завдяки приниженню його честі та гідності державним виконавцем відділу ДВС Деснянського району м. Києва ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності свідків обізвав його «українським бидлом» та (як вказано в позові) «посилав на х…», а також категорично відмовився ознайомити його з матеріалами виконавчого провадження щодо невиконання його дочкою ОСОБА_2 , інтереси якої він представляє, судового рішення.

Позивач вказував, що навмисне приниження його честі та гідності державним виконавцем ОСОБА_4 призвело до погіршення здоров`я, внаслідок чого він був змушений звертатись до лікарів та лікуватись у шпиталі. Внаслідок таких дій державного виконавця він зазнав моральних страждань, постійно знаходився у пригніченому стані, втратив спокій та сон, хвилювався та нервував, що призвело до роздратованості, замикання в собі та на своїх проблемах, погіршення його відносин з оточуючими його людьми, його близькими та рідними.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15 лютого 2018 року, позивач просив:

1) визнати неправомірними дії співробітника Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 щодо приниження, у тому числі, ІНФОРМАЦІЯ_2 честі, гідності та репутації позивача, в тому числі і вислови співробітника ДВС ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 начебто «українське бидло» та «пішов на х…», а також дії щодо ненадання позивачеві для ознайомлення матеріалів справи, на підставі яких було накладено стягнення в розмірі 1020,00 грн у зв`язку з нібито примусовим виконанням рішення суду, особливо враховуючи наявність довіреності ОСОБА_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 ;

2) визнати неправомірними дії співробітника Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 щодо ненадання позивачеві для ознайомлення матеріалів справи, на підставі яких було накладено стягнення в розмірі 1020,00 грн у зв`язку з нібито примусовим виконанням рішення суду;

3) визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність та репутацію позивача відомості, сказані співробітником Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, що він - ОСОБА_1 - «українське бидло»;

4) змусити Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві вибачитись перед позивачем у письмовій та усній формі за дії співробітника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі за нецензурні слова «пішов на х…»;

5) стягнути з Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на користь позивача 177 700000 грн. у відшкодування моральної шкоди, враховуючи цинізм, проявлений при написанні зустрічного позову;

6) стягнути з відповідача усі судові витрати та покласти на відповідача спростування поширених ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відомостей;

7) зобов`язати відповідача ознайомити позивача з матеріалами виконавчих проваджень № 50438104 та № 50902616.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання йому майнових збитків, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача. Позивачем не надано доказів та його представником в судовому засіданні не було доведено наявність майнової чи моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, стороною позивача не було доведено того, що було порушено його право та ділову репутацію, честь та гідність, що воно порушене саме внаслідок дій відповідача і такі дії є протиправними, що відповідач вчинив діяння, яке порушило права позивача на ділову репутацію, честь та гідність, за захистом яких звернувся позивач.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та вирішив спір з дотриманням вимог закону, виходячи з недоведеності позивачем факту приниження його честі та гідності, та як наслідок відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати та визнати незаконними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення щодо задоволення його позову до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при розгляді його апеляційної скарги не було допущено до участі його представника за довіреністю ОСОБА_2 через відсутність у неї свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, незважаючи на те, що ця справа відноситься до категорії малозначних справ. Такими діями апеляційний суд фактично прирік його на страждання, незаконно позбавивши права відстоювати свої права через свого представника за довіреністю та права на справедливий суд.

Також заявник у касаційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанцій незаконно прийняв до провадження відзив на позовну заяву від ОСОБА_4 , який не є стороною у справі або третьою особою, натомість у справі відповідачем є Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва.

Крім того, у касаційній скарзі заявник наголошує на тому, що судами першої та апеляційної інстанції не було з`ясовано дійсних обставин справи, залишено поза увагою, що державним виконавцем не доведено факту невиконання його дочкою ОСОБА_2 судового рішення, та як наслідок за невиконання цього рішення було стягнуто виконавчий збір в сумі 1020,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У січні 2019 року Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва засобом поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що, будучи представником своєї дочки ОСОБА_2 у справі про поновлення її трудових прав, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи у приміщенні Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва за адресою м. Київ, вул. Бальзака, 64, звернувся до державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва ОСОБА_4, з проханням ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, проте останній відмовив йому у такому ознайомленні та висловився на його адресу грубо та нецензурно.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові через його недоведеність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що ані позовна заява, ані надані позивачем докази, ані пояснення представника позивача в судовому засіданні не свідчать про те, що мав місце факт порушення особистих немайнових прав позивача зі сторони саме відповідача - Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. Жодних належних та допустимих доказів поширення негативної інформації не надано. Тобто, позивачем не доведено факт поширення відповідачем недостовірної негативної інформації стосовно самого позивача.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про захист честі і гідності, у зв`язку з цим не підлягали задоволенню, й похідні вимоги, оскільки не встановлено порушень прав позивача, що відповідно до положень статті 23 ЦК України є підставою для такого відшкодування.

При цьому судом першої інстанції звернуто увагу на те, що фактично позивачем у позові оскаржуються дії державного виконавця, вчинені ним під час примусового виконання судового рішення (пункти 1, 2, 7 позовних вимог, пояснення до позову (а.с. 206-224), що виходить за межі предмету спору щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, і підлягають розгляду в окремому порядку згідно положень ЦПК України.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом безпідставно відмовлено представникові позивача за довіреністю ОСОБА_2 в участі у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 через відсутність у неї свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

За приписами частини третьої статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У статті 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно підпункту 18 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Частиною четвертою статті 131-2 Конституції України передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року (а.с. 148, том 1) постановлено здійснювати розгляд цієї справи по суті в загальному порядку з викликом сторін та їх представників. Отже посилання заявника у касаційній скарзі на малозначність справи та порушення його права на справедливий суд є безпідставними.

Аргументи касаційної скарги про те, що державний виконавець Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва ОСОБА_4 не є учасником цієї справи, а тому поданий ним відзив на позовну заяву безпідставно прийнятий судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перевірки цих доводів судом касаційної інстанції. В матеріалах справи міститься довіреність Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва, за підписом заступника начальника Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва Варава Р. В. від 08 вересня 2016 року № Д 7 (а.с. 63, том 1), якою ОСОБА_4 уповноважено представляти інтереси Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва в судовому засіданні Деснянського районного суду м. Києва при розгляді всіх справ. Відомостей, які б свідчили про відкликання цієї довіреності або її скасування довірителем матеріали справи не містять.

Разом з тим, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заочного рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. М. Ігнатенко
М. Ю. Тітов