Справа № 175/3218/2017
Провадження №175/1248/17
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2019 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Ратушній Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики -, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 01.09.17 року звернулася до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що, з 11.10.2008 року по 14.07.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей період ними було набуто земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та побудовано житловий будинок загальною площею 130,4 кв. м., який у встановлену порядку не зареєстровано.

Вважала дане нерухоме майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і просила визнати за ними право власності по 1/2 його частині.

12.09.2018 року відповідач подав до суду зустрічний позов про стягнення грошових коштів за договором позики, який було прийнято ухвалою суду від 24.09.2018 року та об`єднано в одне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що для придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку по АДРЕСА_1 , що є спільною власністю подружжя він отримав у позику у свого батька ОСОБА_7 гроші в розмірі 50 000,00 доларів США, а тому вважає, що вказана сума є спільним майном подружжя та підлягає стягненню 653 697 грн. 50 коп. у розмірі 1/2 частини.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги первісного позову, та заперечували проти задоволення зустрічного позову, вважали його штучно утвореним після її звернення до суду з позовом про розподіл майна, оскільки чоловік має на меті позбавити її та дітей права власності на будинок.

Відповідач та його представник заперечував проти задоволення первісного позову, підтримавши зустрічний позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено та документально підтверджено, що сторони з 11.10.2008 року по 14.07.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 11 жовтня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу від 14.07.2017 року, яке набрало законної сили 25.07.2017 року).

Згідно договору купівлі-продажу від 14.03.2012 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрованого в реєстрі за №534, відповідач придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 за 40 000 грн.

Даний договір купівлі-продажу від 14.03.2012 року укладено зі згоди дружини, тобто ОСОБА_1 ( а.с.22).

Рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21.03.2012 року №93, надано дозвіл ОСОБА_3 на будівництво індивідуального житлового будинку по індивідуальному проекту на земельній ділянці площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №534 від 14.03.2012 року(а.с.25).

У 2013 році було зведено житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: А-1Ж - житловий будинок площею 130.4 кв.м, ганок, а - терасу, Б - вбиральню; В - вхід у погріб; пг- погріб, К - колонку; З/Я - Зливну яму, №1-3 - ворота, хвіртку, огорожу, що вбачається з технічного паспорту на будинок від 15.09.2014 року(а.с.26-30), який не зданий в эксплуатацию.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовується поясненнями сторін по справі, спірний будинок, на час розгляду справи не введений в експлуатацію, право власності за ним ніким не зареєстроване.

Правовий аналіз статтей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом чоловіка, дружини суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, вимоги позивачки про визнання права власності на Ѕ частину даного нерухомого майна є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

20 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладений договір позики, який оформлений розпискою, згідно з яким позивач взяв борг у свого батька ОСОБА_7 на придбання земельної ділянки та побудови житлового будинку 50 000 доларів США з кінцевим терміном 21.12.2016 року.

З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року вбачається що з ОСОБА_3 на користь його батька ОСОБА_7 стягнуто борг за розпискою в сумі 1 307 395 грн. та 8 810 грн. понесених судових витрат, при цьому ОСОБА_1 не була залучена до розгляду справи.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Майном як особливим об`єктом, згідно з частини першої статті 190 ЦК України є також майнові права та обов`язки.

На підставі частини четвертої статті 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що договір позики був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ; враховуючи презумпцію згоди одного з подружжя на укладення договору щодо спільного майна другим з подружжя; встановивши недоведеність тверджень про відсутність згоди на укладення його дружиною, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Крім іншого, суду не надані докази щодо обізнаності ОСОБА_1 на укладення договору позики.

При зверненні до суду з первісним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 4 800 гривень. ( а.с.2).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 4 800 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволені зустрічних позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82,141,259,265,268,273 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 69, 71 СК України, ст.16, 328, 331, 372 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступне майно:

земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер № НОМЕР_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступні технічні характеристики:

-Літ. А-1Ж - житловий будинок площею 130.4 кв.м;

-Літ. Б - вбиральня;

-Літ. В - вхід у погріб;

-Літ. К - колонка;

-Літ. З/Я - Зливна яма,

-№1-3 - ворота, хвіртка, огорожа.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,100 га, кадастровий номер № НОМЕР_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,100 га. кадастровий номер № НОМЕР_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ІІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності по Ѕ частині об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у рахунок відшкодування суму судового збору у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду..

Суддя С.О.Ребров