ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2174/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю : позивача, його представника, відповідача, її представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12787/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року у складі судді Стефанишина С.Л. за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду про визнання її такою, що втратила право на проживання у будинку по АДРЕСА_1 та виселення із зазначеного будинку строком на один рік.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_1 посилалася, що на підставі виконавчого листа № 686/12787/17, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 10 січня 2018 року, відкрито виконавче провадження державним виконавцем першого відділу ДВС м. Хмельницький № 56192268.

Проте, на думку заявника є підстави для відстрочення виконання рішення суду в зв`язку з тим що вона хворіє, на теперішній час потребує оперативного втручання, з 23 липня 2019 року знаходиться на обліку в Хмельницькому облонкодиспансері у гінекологічному відділенні. Також, судинним хірургом встановлено діагноз: «варикозна хвороба і рекомендовано оперативне втручання. Крім того, ОСОБА_1 посилалася, що вона не має житла, куди б могла переїхати жити, оскільки будинок по АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована не придатний для проживання і потрібно щонайменше чотири місяці для завершення ремонтних робіт щоб в нього переїхати.

Тому, ОСОБА_1 просила відстрочити виконання рішення до закінчення строку для проведення оперативного втручання та реабілітації, що приблизно становить десь вісім місяців, а з врахуванням строку для проведення ремонтних робіт, відстрочити виконання рішення суду строком на один рік.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася з такою ухвалою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема судом залишено поза увагою, що в будинку який належить їй на праві приватної власності відсутні умови для проживання, тому розцінювати будинок, як житло при наявності акту обстеження в якому зазначено про неможливість в ньому проживати не можна. Для того щоб заселитися у вказаний будинок їй потрібен строк для проведення ремонтних робіт на який вона і просила відстрочити виконання рішення суду. Також апелянт звертає увагу, що вона є інвалідом ІІІ групи, але судом не надано належної оцінки про наявність в неї захворювання яке потребує оперативного втручання в зв`язку з чим вона не може на даний час виселитися з будинку належного ОСОБА_2 .

Тому, ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалою, якою задовольнити її заяву про відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання у будинку та виселення з будинку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 01 серпня 1971 року по 15 листопада 2011 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2011 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2014 року в порядку поділу майна подружжя будинок загальною площею 150, 7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, виділено йому у приватну власність, а у власність ОСОБА_1 виділено будинок площею 193,5 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Тому позивач вважав, що ОСОБА_1 втратила право власності на будинок площею 150, 7 кв. м у садівничому товаристві «Промінь`в м. Хмельницькому. Проте ОСОБА_1 не допускає ОСОБА_2 до будинку, продовжує там проживати, створює перешкоди у володінні та користуванні його майном.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької від 14 вересня 2017 року позов задоволено, визнано такою, що втратила право на проживання у будинку по АДРЕСА_1 та виселено її із зазначеного будинку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування будинком загальною площею 150, 7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, та виселено її з цього будинку. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

10 січня 2018 року Хмельницький міськрайонним судом видано виконавчий лист № 686/12787/17 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на проживання у будинку по АДРЕСА_1 та виселення останньої із зазначеного будинку.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 17 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56192268 з примусового виконання.

25 листопада 2019 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу Головного державного виконавця Перепелюка О.П. про звільнення будинку по АДРЕСА_1 в строк до 04 грудня 2019 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеністю заявницею належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Отже, відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

За положеннями ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору;щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду ОСОБА_1 посилалася на свій важкий стан здоров`я та необхідність завершення ремонтних робіт у належному їй будинку.

На підтвердження таких доводів ОСОБА_1 надала копії консультативного висновку спеціаліста від 10 вересня 2019 року, відповідно до якого рекомендовано оперативне втручання, направлення на консультацію до судинного хірурга, яким визначено відповідний діагноз, епікриз з історії хвороби № 5910, в якому рекомендовано нагляд лікаря гінеколога та оперативне втручання по встановленому діагнозу лікарем гінекологом, а також акт обстеження будинку в будинку «СТ Лезнево-1»по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 .

Проте, з наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 за станом здоров`я лише рекомендовано оперативне втручання, однак не зазначено, що таке оперативне втручання на даний час є терміновим та обов`язково необхідним, а вказані хвороби відносяться до тяжких захворювань, що ускладнюють або виключають виконання рішення по виселенню зі спірного будинку.

Також наданий акт обстеження будинку по в «СТ Лезнево-1» АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , не може бути взятий судом до уваги, як достеменний та переконливий доказ того, що вказаний будинок не придатний для проживання.

Даний акт складений невідомими особами без зазначення їх посадового становища, правового статусу, повноважень та професійної компетенції в галузі будівництва житла та визначення придатності жилого приміщення для проживання, а тому не може бути належним доказом по справі.

Визначення придатності жилого приміщення для проживання відноситься до компетенції відповідних посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування або спеціалістів чи експертів в даній галузі житлового будівництва.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду сама заявник, за нею зареєстровано право власності на житловий будинок в «СТ Лезнево-1» по провулку АДРЕСА_4 , ( АДРЕСА_3 , що свідчить про ту обставину, що даний будинок прийнятий в експлуатацію, також в цьому будинку зареєстровано і її місце проживання.

Прийняття житлового будинку в експлуатацію і реєстрація в будинку місця проживання заявниці є підставою для висновку, що даний будинок придатний для проживання, оскільки якби будинок не був придатний до проживання, то він не міг бути прийнятий в експлуатацію, цей будинок неможливо було б зареєструвати на праві власності та зареєструвати місце проживання в ньому фізичної особи.

Таким чином, висновок суду відповідає встановленим судом обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що судом залишено поза увагою, що в будинку який належить їй на праві приватної власності відсутні умови для проживання, щоб заселитися у вказаний будинок їй потрібен строк для проведення ремонтних робіт, вона є інвалідом ІІІ групи, але судом не надано належної оцінки про наявність в неї захворювання яке потребує оперативного втручання в зв`язку з чим вона не може виконати рішення суду з вищевказаних підстав слід відхилити.

Вказані доводи апелянта спростовуються встановленими обставинами справами та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду заяви.

Суд дав оцінку письмовим документам, які були надані апелянтом в обґрунтування своїх вимог, та дійшов правильного висновку, що вказані в заяві обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох