КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи:757/51774/17-ц Голочуючий в першій інстанції ЛитвиноваІ.В.

Апеляційне провадження : 22-ц/824/9308/2019 доповідач Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2014 року через систему дистанційного обслуговування «Приват24», перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, він відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 у АТ «КБ «ПриватБанк», на який перерахував грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США з належного йому рахунку у банку № НОМЕР_2 . Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя його рахунок було заблоковано.

З метою отримання належних йому коштів та нарахованих по ним відсотків він неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунку, на що банк не реагував. У квітні 2017 року він надіслав заяву до головного офісу АТ «КБ «ПриватБанк», в якій вимагав перевести суму у розмірі 30 тис. доларів США вкладу та нарахованих відсотків на належний йому рахунок. Зазначену заяву банк залишив без задоволення.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 30 000 доларів США, нараховані відсотки за період з 13 лютого 2014 року по 12 березня 2014 року (28 днів) у розмірі 184 долари 10 центів США, ненараховані відсотки за період з 13 березня 2014 року по 24 квітня 2017 року (1 139 днів) у розмірі 7 489 доларів 32 центи США, ненараховані відсотки за період з 25 квітня 2017 року по 03 травня 2017 року (9 днів) у розмірі 7 доларів 40 центів США; ненараховані відсотки за період з 04 травня 2017 року по 07 серпня 2018 року (461 день) у розмірі 3 долари 79 центів США, три проценти річних за період з 25 квітня 2017 року по 07 серпня 2018 року (470 днів) у розмірі 31 440 грн 96 коп., а всього на суму у розмірі 37 684 долари 61 цент США та 31 440 грн 96 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь апелянта суму депозитного вкладу у розмірі 30 000 доларів США, нараховані відсотки за період з 13 лютого 2014 року по 12 березня 2014 року у розмірі 184 долари 10 центів США, ненараховані відсотки за період з 13 березня 2014 року по 24 квітня 2017 року у розмірі 7 489 доларів 32 центи США, ненараховані відсотки за період з 25 квітня 2017 року по 03 травня 2017 року у розмірі 7 доларів 40 центів США, ненараховані відсотки за період з 04 травня 2017 року про 07 серпня 2018 року у розмірі 3 долари 79 центів США, три проценти річних за період з 25 квітня 2017 року по 07 серпня 2018 року у розмірі 31 440 грн 96 коп. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 8 810грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Скарга мотивована відсутністю належних доказів укладення між сторонами депозитного договору, зокрема як відсутністю письмового договору чи відповідної заяви ОСОБА_1 до банку, так і квитанції про внесення коштів, а надана ПриватБанком виписка по рахунку не є доказом.

Судом невірно стягнуто проценти за ст. 625 ЦК України та не вірно застосовано курс долара до гривні, який має застосовуватись не станом на 07 серпня 2018 року, а станом на 24 серпня 2017 року.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення і правомірно задовольнив його позов, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позову.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 р. Постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта Тузова В.О. підтримала апеляційну скаргу, просила ії задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дугінов Д.А. заперечував проти апеляційної скарги, просив ії відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2014 року ОСОБА_1 перебуваючи на території Автономної Республіки Крим через систему "Приват-24" відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «КБ «ПриватБанк», на який з належного йому рахунку у ПАТ "Приватбанку" № НОМЕР_2 перерахував грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США.

Навесні 2014 р. у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя його рахунок було заблоковано.

З метою отримання належних йому коштів та нарахованим по ним відсоткам позивач неодноразово звертався до банку поновити йому доступ до рахунку, але банк не реагував.

13 квітня 2017 року позивач надіслав заяву до головного офісу ПАТ "КБ Приватбанк", в якій вимагав перевести суму у розмірі 30 000 доларів США вкладу та нарахованих йому відсотків на належний йому рахунок.

Зазначену заяву відповідач залишив без задоволення.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 30 тис. доларів США, нараховані відсотки за період з 13 лютого 2014 року по 12 березня 2014 року (28 днів) у розмірі 184 долари 10 центів США, ненараховані відсотки за період з 13 березня 2014 року по 24 квітня 2017 року (1 139 днів) у розмірі 7 489 доларів 32 центи США, не нараховані відсотки за період з 25 квітня 2017 року по 03 травня 2017 року (9 днів) у розмірі 7 доларів 40 центів США; не нараховані відсотки за період з 04 травня 2017 року по 07 серпня 2018 року (461 день) у розмірі 3 долари 79 центів США, 3 % річних за період з 25 квітня 2017 року по 07 серпня 2018 року (470 днів) у розмірі 31 440 грн. 96 коп., а всього на суму у розмірі 37 684 долари 61 цент США та 31 440 грн. 96 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність договірних відносин між сторонами по справі підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, та відповідачем у судовому порядку не спростовано доводи сторони позивача.

А наданий позивачем розрахунок заборгованості перевірений судом та відповідає дійсності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

В постанові Верховного Суду зазначено, що вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суду апеляційної інстанції необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Колегія суддів встановила, що під час судового розгляду ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 р. було витребувано у ПАТ "Приватбанку" завірені належним чином копії - договору від 13.02.2014 про відкриття депозитного рахунку № НОМЕР_1 , який укладався ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» через систему «Приват24»;

- виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 ;

- виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 ;

- інформації про обсяг відсотків, нарахованих на суму вкладу за період з 13.02.2014 року по день надання відповіді; інформації на який саме рахунок балансової групи «НОМЕР_5» були переведені кошти позивача з рахунку № НОМЕР_1 ;

- документу, на підставі якого рахунок № НОМЕР_1 було заблоковано в 2014 році;

- документу, на підставі якого кошти з рахунку НОМЕР_3 були переведені на рахунок балансової групи «НОМЕР_5».

Але зазначена ухвала не була виконана відповідачем.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1).

Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати;

номер платіжного пристрою;

дату та час здійснення операції; суму та валюту операції;

вид операції;

реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням;

код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку;

договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката;

договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.

За змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що згідно з наданим позивачем копій виписок отриманих із системи "Приват 24" відповідач відкрив позивачу депозитний рахунок ( т.1 а.с. 120), та здійснив перерахування коштів у розмірі 30 000 доларів США з рахунку № НОМЕР_2 який належіть позивач у на підставі угоди № SAMDN5489 від 14.05.2013 р.

Доказом надходження грошових коштів на відкритий депозитний рахунок є квитанція про перерахунок коштів ( т. 1 а.с. 125), виписками по рахунку ( т. 1 а.с. 126-127), згідно з яким відповідач нараховував проценти позивачу у розмірі 160.27 доларів США, за депозитом.

Даними діями та документами повністю підтверджено укладення договору депозитного вкладу між сторонами.

Вказівки Верховного суду повністю перевірені колегією суддів під час судового розгляду.

Положеннями частини третьої ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з випискою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 29 січня 2018 року про залишки коштів та нараховані відсотки у ОСОБА_1 на рахунку № НОМЕР_4 «Стандарт» на 3 місяці у доларах США залишок станом на 31 грудня 2013 року становив суму у розмірі 30 160 доларів 27 центів США, з яких 160 доларів 27 центів США - це нараховані відсотки (а. с. 66-67).

Відповідно до виписки ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 29 січня 2018 року про залишки коштів та нараховані відсотки у ОСОБА_1 на рахунку № НОМЕР_4 «Стандарт» на 3 місяці у доларах США залишок станом на 31 грудня 2014 року складав: вкладені кошти у звітному періоді у розмірі 166 доларів 47 центів США та 1 330 грн 59 коп., нараховані відсотки без вирахування податків у розмірі 333 доларів 86 центів США та 2 761 грн 89 коп. На рахунку № НОМЕР_1 «Стандарт» на 3 місяці у доларах США залишок становив 30 184 долари 10 центів США, без нарахування відсотків на суму (а. с. 68-69).

Згідно з випискою від 29 січня 2018 року про залишки коштів та нараховані відсотки у ОСОБА_1 на рахунку № НОМЕР_4 «Стандарт» на 3 місяці у доларах США станом на 31 грудня 2015 року, 31 грудня 2016 року та 31 грудня 2017 року сума залишку залишалася незмінною у валюті вкладу і складала 30 184 долари 10 центів США (а. с. 70-71, 72-73, 74-75).

Оригінали вказаних документів були досліджені судом першої інстанції, а їх копії, завірені судом, наявні в матеріалах справи (а.с. 66-75).

Не виконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів трактується колегією суддів на користь позивача.

Укладення депозитного договору між сторонами підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог діючого законодавства.

Доводи апелянта щодо відсутності належних доказів укладення між сторонами депозитного договору, зокрема як відсутністю письмового договору чи відповідної заяви ОСОБА_1 до банку, так і квитанції про внесення коштів, спростовується матеріалами справи, та нормами діючого законодавства яке регулює данні правовідносини.

Не виконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів на думку колегії суддів є зловживанням процесуальними правами сторони.

Доводи апелянта щодо невірності стягнення процентів за ст. 625 ЦК України та не вірного застосовування курсу долара до гривні, не приймається колегіє суддів оскільки розрахунки перевірені та відповідають дійсності зустрічних розрахунків відповідач не надав оскільки заперечує наявність депозитного договору в цілому.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль