Справа № 453/443/17 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1345/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Янів Н.М.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності №27734498, видане 06.10.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В., скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.10.2014 року, індексний номер 16285187, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 складається з одинадцяти квартир і допоміжних приміщень загального користування (підвалу, горища, кладочок, коридорів, сходових кліток). Вказаними допоміжними приміщеннями співвласники багатоквартирного будинку користуються на праві спільної сумісної власності. Натомість у серпні 2010 року відповідач розпочав реконструкцію власної квартири з приєднанням до неї частини горища, яке знаходиться над його квартирою, без відповідного рішення Сколівської міської ради Львівської області та без згоди співвласників багатоквартирного будинку, внаслідок чого грубо порушив його права на вільне володіння і користування майном загального користування, що стверджується рішенням Сколівського районного суду від 19.06.2015 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, у цивільній справі про зобов`язання ОСОБА_1 усунути йому перешкоди у користуванні горищем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу. Однак, ОСОБА_1 зволікає з виконанням вищевказаного рішення суду, мотивуючи це тим, що у жовтні 2014 року він вже оформив право власності на свою квартиру після її реконструкції, що виникло на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 06.10.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В. Вважає, що ОСОБА_1 , подавши державному реєстратору документи, які необхідні для проведення державної реєстрації права власності на дане нерухоме майно, із недостовірними відомостями та приховавши факт реконструкції власної квартири АДРЕСА_2 з приєднанням до неї частини горища, яке відноситься до місць загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , без письмової згоди співвласників багатоквартирного будинку, отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видано органом державної влади всупереч п. п. 46, 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, у зв`язку з чим було порушено його цивільні права та інтереси.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 жовтня 2014 року індексний номер 16285187.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №27734498, видане 06 жовтня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич Іриною Володимирівною.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1280 гривень.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого2019 року оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_3 , яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2007 року, укладеного між ним та ОСОБА_5 , якому 31.07.2007 року рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради №256 надано дозвіл на реконструкцію квартири з добудовою та переобладнання кухні у житлову кімнату.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування оскаржувалось позивачем у судовому порядку. Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2016 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02.11.2011 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду, якими рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради №256 від 31.07.2007 року про надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 з добудовою та переобладнанням кухні у житлову кімнату було визнано незаконним та скасовано, були скасовані та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

12.08.2008 року рішенням Сколівської міської ради Львівської області №24, ОСОБА_1 надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки для добудови та реконструкції квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4 проектних пропозицій в АДРЕСА_1 . Згадане рішення позивачем не оскаржувалось, і саме на підставі даного рішення він провів реконструкцію своєї квартири у 2014 році. Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт ЛВ №04 з «Реконструкції з розширення кв.11 на АДРЕСА_1 », яка є документом, що надає право на виконання будівельних робіт. 29.08.2014 року Інспекцією ДАБК у Львівській області було введено об`єкт будівництва у експлуатацію шляхом реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

За таких обставин, 30.09.2014 року він подав до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень разом із зареєстрованою Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яка була підставою для оформлення права власності, яке підлягає обов`язковій реєстрації.

ОСОБА_1 зазначає, що квартира ОСОБА_3 не розташована під його квартирою, а тому посилання суду першої інстанції, що реконструкція у квартирі порушила права та інтереси інших співвласників, зокрема позивача не відповідає дійсності.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає необгрунтованою та такою, що підлягає залишенню без задоволення. Твердження ОСОБА_1 про проведення ним у 2014 році реконструкції квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Сколівської міської ради №24 від 12.08.2008 року вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки цим рішенням надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки для добудови та реконструкції квартири АДРЕСА_2 проектних пропозицій в АДРЕСА_1 , однак не надано дозволу на реконструкцію квартири за рахунок горища в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 . Про надання дозволу на реконструкцію квартири ОСОБА_1 з розширенням за рахунок горища не вказано і в Декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.07.2013 року. Також, зазначає, що в Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29 серпня 2014 року ОСОБА_1 вказані недостовірні відомості щодо наявності у вищезазначеному багатоквартирному будинку однієї квартири, в той час коли даний будинок є багатоквартирним та складається з одинадцяти квартир.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, посилаючись на доводи, які аналогічні доводам апеляційної скарги та просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові. Також ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції зазначив, що на проведення реконструкції у нього була нотаріальна згода власників квартир будинку, крім ОСОБА_3 , і така ним долучена до матеріалів справи. Вважає, що проведеною реконструкцією не порушено прав позивача ОСОБА_3 , так як його квартира не розміщена над квартирою ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 , його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу державної реєстрації управління економічної політики, Сколівської міської ради Львівської області, державний реєстратор прав на нерухоме майно Сколівської районної державної адміністрації Львівської області Зінкевич І.В. в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином (том. 2 арк. спр. 220, 221, 223), а тому апеляційний суд вважає, що розгляд справи необхідно проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлені такі обставини.

Житловий будинок у АДРЕСА_1 , є двоповерховим будинком, в якому знаходяться 11 квартир та приміщення загального користування.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_5 , що стверджується копією реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 07 березня 2000 р. (том. 1, арк. спр. 6).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . Зазначену квартиру відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року він придбав у ОСОБА_6 , на день укладення договору загальна площа квартири становила 48,3 кв.м., житлова площа 29,3 кв.м. (том. 1 арк. спр. 7).

Відповідно до Інформаційної довідки здержавного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 липня 2016 р. №63563527, площа належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 збільшилась та становить: загальна площа: 62,7 кв.м, житлова: 43,3 кв.м. (том. 1 арк. спр. 11-12).

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що розпочав у 2014 році реконcтуркцію належної йому квартири на підставі рішення Сколівської міської ради Львівської області №24 від 12 серпня 2008 року, яким йому надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки та дозвіл для добудови та реконструкції квартири і розробку проектних пропозицій для добудови та реконструкції квартири в АДРЕСА_1 . В подальшому зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт та отримав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 , положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, у справі за конституційним зверненням ОСОБА_8 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

У пункті 51 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що труднощі тлумачення застосовного законодавства протягом перехідного періоду стали предметом розгляду Конституційного Суду України, який дав роз`яснення цього питання, визнавши наявність у власників приватизованих квартир автоматичного права часткової власності на допоміжні приміщення відповідного будинку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

В матеріалах справи міститься копія рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 червня 2015 року, з якого встановлено, що ОСОБА_3 15 вересня 2010 року звертався до Сколівського районного суду Львівської області з позовом, який ним було уточнено 30 квітня 2015 року, з урахуванням поданих уточнень просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу добудови до належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 у вказаному АДРЕСА_6 .

Означеним рішенням Сколівського районного суду Львівської області позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні горищем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 12 лютого 2016 р. (том. 1 арк. спр.13-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року залишено без змін. Встановлено, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 провів реконструкцію допоміжного приміщення, горища за відсутності дозвільних документів та згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку на таку реконструкцію та у порушення вимог чинного законодавства України приєднання його до своєї квартири. При цьому, такі дії відповідача порушують права позивача як власника квартири у цьому будинку (том 1 арк. спр. 17-19).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як судом першої, так і апеляційної інстанцій встановлено, що реконструкцію та державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 проводив на час існування спору в суді.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 з проведеною реконструкцією за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано державним реєстратором Сколівської державної адміністрації Львівської області ОСОБА_9 .В. з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Так, відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

У разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об`єкт нерухомого майна, який до проведення реконструкції перебував у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників об`єкта нерухомого майна на проведення його реконструкції. Якщо у зв`язку з проведенням реконструкції об`єкта нерухомого майна змінився розмір часток у праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

З долученої до матеріалів цивільної справи, реєстраційної справи №45 встановлено, що ОСОБА_1 30 вересня 2014 року подав державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до якої долучив: квитанцію про оплату державного мита, квитанцію про оплату за надання витягу, копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, згідно з якою найменування закінченого будівництвом об`єкта реконструкція з розширенням квартири АДРЕСА_3 , оригінал договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2007, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17156970, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 .

06 жовтня 2014 року державним реєстратором Зінкевич І.В. прийнято рішення №16285187, про проведенння державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 за ОСОБА_1 , та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27734498 від 06.10.2014 р.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не долучено письмової згоди співвласників багатоквартирного будинку на реконструкцію квартири.

Твердження ОСОБА_1 про те, що на проведення реконструкції квартири у нього була нотаріальна згода співвласників є безпідставним, оскільки із змісту долученої до матеріалів справи заяви власників квартир № 4 АДРЕСА_8 (том 2 арк. спр. 42) встановлено, що «…на момент купівлі квартири АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_10 «підстрішшя» вже було переобладнано у добудову до квартири АДРЕСА_2 . Протягом часу, коли гр. ОСОБА_11 був власником квартири АДРЕСА_3 , ніхто із мешканців будинку АДРЕСА_1 не заперечував проти того, щоб сім`я Хром`як одноосібно користується приєднаною до квартири АДРЕСА_2 » і здійснює там ремонт.», однак, така не є згодою у розумінні положень ст. 369 ЦК України на розпорядження спільним майном. Крім того, в матеріалах справи відсутня будь-яка згода власників квартир №2 АДРЕСА_9 .

Враховуючи, що допоміжні приміщення (горища) не підлягають приватизації та не можуть бути поділені і виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку без втрати їх функціонального призначення, та наявність рішення суду, яким ОСОБА_1 зобов`язано усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні горищем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого виновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд вважає посилання ОСОБА_1 , що проведеною реконструкцією та реєстрацією права власності не порушено прав ОСОБА_3 , оскільки його квартира не розташована над квартирою ОСОБА_3 , такими, що не заслуговують на увагу, оскільки дії відповідача як щодо реконструкції квартири за рахунок частини горища, яке є допоміжним приміщенням та згідно зі ст. 382 ЦК України належить на праві спільної сумісної власності всім власникам квартир будинку в тому числі і позивачу, так і дії щодо державної реєстрації права власності, порушили права ОСОБА_3 , як власника квартири у багатоквартирному будинку і співвласника допоміжних приміщень (горища), незалежно від місця розташування його квартири.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржене рішення постановлено з додержанням вимог закону, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись п.1.ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.