ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/332/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1425/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Абрамова П.С.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року, ухвалене суддею Косик С.М., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулася до Карлівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що19.07.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 200867/0005XSGF на суму 4000 грн. У подальшому, між банком та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Платинум Банк» відступив право вимоги грошових коштів від відповідача за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», про що відповідачку було повідомлено листом. Разом з тим, остання не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість у розмірі 6201,44 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки на його користь та судові витрати.

У серпні 2018 року дана цивільна справа за розпорядженням головки Карлівського районного суду Полтавської області передана на розгляд до Машівського районного суду Полтавської області.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 200867/0005XSGF від 19.07.2013 р. у розмірі 5851,44 грн., та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 300,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на невідповідність обставинам, що мають значення для справи, неповне з`ясування обставин справи та їх недоведеність, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що їй було надано грошові кошти в сумі 4000 грн.; не зазначив період, за який нараховані штрафні санкції, підстави їх нарахування, в тому числі комісії, а також пропустив строк позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, оскільки дізнався про порушення свого права 12.09.2014 року.

Крім того, вказує, що позивач не надав повний текст договору факторингу № 2015071 від 21.07.2015 р. з усіма його додатками, які підтверджують факт переходу права вимоги до позивача.

Також зазначає, що не укладала в письмовій формі жодних додаткових договорів з позивачем, банк не надав їй графік погашення заборгованості, ознайомивши лише з орієнтовним прикладом використання кредитного ліміту та розрахунком платежів.

Карткою «Золота рибка» жодних платежів за товари вона не здійснювала, не користувалася нею в мережі Інтернет, кошти не знімала.

Позивач не здійснював рефінансування банку, не надав інформації щодо ціни продажу її боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

19.08.2019 року відповідачка надала суду заперечення на відзив, в яких просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення місцевого суду, ухваливши нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши справу в межах заявлених вимог та апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладений договір № 200867/0005XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, встановивши кредитний ліміт у сумі 4000,00 грн., строком на 36 місяців (п. п. 1.2, 1.3.,1.4, 1.7 Договору).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк надає клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб міжнародну платіжну картку Visa Elеtktron, з метою здійснення операцій, що передбачені правилами користування банківською платіжною карткою, умовами користування та обслуговування поточного рахунку, за поточним рахунком, що вказаний у п. 1.2 цього договору.

Згідно п. 1.5, п. 1.6, п. 4.8. Договору, розміри щомісячного платежу становить 260,00 грн., щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку - 79,60 грн. Проценти на суму Технічного овердрафту становлять 29,99 % річних (а.с.5).

Факт укладення договору підтверджується заявою ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку від 19.07.2013 р., яку вона підписала, а також карткою із зразками її підписів від 19.07.2013 р. (а.с.7, 8).

Крім цього, банківською випискою підтверджується факт отримання відповідачкою у банку кредитних коштів у сумі 4000,00 грн. (а.с.11-15).

Як убачається з наданого до позовної заяви розрахунку, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 17.07.2015 року склала 6201,44 грн., з яких: 3841,20 грн. - основна заборгованість; 1004,75 грн. - відсотки; 796,00 грн. - комісія; 550,01 грн. - штраф; 9,48 грн. - відсотки на дату розрахунку (а.с. 16).

21.07.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20150721-Г, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1), в розмірі Портфеля Заборгованості. За цим договором до Фактора перейшли всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (п.п.1.1 ) (а.с. 20).

Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 (реєстру заборгованостей), ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги заборгованостей до боржників - Позичальників, зокрема і до ОСОБА_1 за договором № 200867/0005XSGF.

Кількість днів прострочення за договором № 200867/0005XSGF складає 505, сума заборгованості - 6201,44 грн., з яких: за основною сумою - 3841,2 грн., за відсотками та комісією - 1810,23 грн., за пенею і штрафами - 550,01 грн. (а.с. 19).

27.07.2015 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги щодо його заборгованості за договором № 200867/0005XSGF від 19 липня 2013 р. в розмірі 6201,44 грн. та про порядок погашення заборгованості по вказаному кредитному договору (а.с. 17, 18).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 61-7378св18.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено і це підтверджується наявними у справі документами, що відповідачка не здійснювала погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, укладеного з первісним кредитором, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 17.07.2015 р. становить 6201,44 грн. та складається з основної заборгованості у сумі 3841,20 грн., за відсотками та комісією 1810,23 грн., за пенею і штрафами - 550,01 грн.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на сплив строку позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, до уваги колегії суддів не приймається, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Так, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Судом першої інстанції було вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що кредитний договір було укладено 19.07.2013 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією позивач звернувся 15.03.2016 року, в межах трирічного строку позовної давності.

Згідно з п. 4.6. кредитного договору, у випадку не сплати клієнтом щомісячного платежу та/або його частини до 11 числа поточного місяця банк переносить суму простроченої заборгованості на відповідні рахунки обліку простроченої заборгованості та має право нараховувати штраф у розмірі 50 грн. за кожний такий випадок. Якщо кінцева дата щомісячного платежу припадає на небанківський день, в такому випадку щомісячний платіж здійснюється клієнтом не пізніше останнього банківського дня, що передує кінцевій даті здійснення щомісячного платежу, в противному випадку щомісячний платіж вважається простроченим наступного дня.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором за порушення відповідачем графіку погашення заборгованості первісним кредитором було нарахована пеня в розмірі 550,01, зокрема, 12.08.2014 року нараховано 0,01 грн., 12.09.2014 р. 50 грн., 14.10.2014 р. 50 грн., 12.11.2014 р. 50 грн., 12.12.2014 р. 50 грн., 13.01.2015 р. 50 грн., 12.02.2015 р., - 50 грн., 12.03.2015 р. 50 грн., 15.04.2015 р. 50 грн., 13.05.2015 р. 50 грн., 12.06.2015 р. 50 грн. та 14.07.2015 р. 50 грн. за кожну дату.

Враховуючи те, що з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідачки позивач звернувся 15.03.2016 року, судом вірно застосовано строк позовної давності в один рік до платежів за 12.08.2014 р., 12.09.2014 р., 14.10.2014 р., 12.11.2014 р., 12.12.2014 р., 13.01.2015 р., 12.02.2015 р., 12.03.2015 р., у той час, як платежі за 15.04.2015, 13.05.2015 р., 12.06.2015 р., 14.07.2015 р. перебувають в межах строків спеціальної позовної давності в один рік у період з 15.03.2015 р. по 15.03.2016 р.

У зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача основної суми боргу в розмірі 3841,20 грн., за відсотками та комісією у сумі 1810,23 грн. та неустойки у вигляді штрафу у розмірі 200 грн. в межах строку спеціальної позовної давності за рік, що передує зверненню до суду, за вищевказаний період за зазначеними платежами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 р. у справі 3 6-116цс13.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів надання кредитних коштів, періоду та підстав нарахування штрафних санкцій спростовуються підписаною власноруч заявою ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку від 19.07.2013 року, в якій також зазначено щодо отримання нею кредитної карти та пін-коду; карткою із зразками її підписів від 19.07.2013 р., випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 18.02.2016 р., з якого вбачається, що на рахунок відповідачки було перераховано 4000 грн. кредитних коштів, якими вона користувалася. А також розрахунком заборгованості за договором № 200867/0005XSGF від 19.07.013 р., який містить всі складові заборгованості відповідно до умов договору, відповідачкою не спростований та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Власного розрахунку заборгованості судам першої та апеляційної інстанцій відповідачкою надано не було. Клопотань про призначення у справі судової економічної експертизи щодо відповідності розрахунку умовам кредитного договору нею не заявлялося.

Факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача підтверджено договором факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи, а також додана позивачем до відзиву на апеляційну скаргу разом з актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договором факторингу.

За умовами вказаного договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1), в розмірі Портфеля Заборгованості. За цим договором до Фактора перейшли всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (п.п.1.1 ).

Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 20150721-Г від 21.07.2015 (реєстру заборгованостей), ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги заборгованостей до боржників - Позичальників, зокрема і до ОСОБА_1 за договором № 200867/0005XSGF (а.с. 20).

Отже, твердження відповідачки про те, що перехід права вимоги від банку до позивача не підтверджено належними доказами, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Кредитний договір № 200867/0005XSGF від 19.07.2013 року, укладений між банком та відповідачкою, містить всі істотні умови, які сторони погодили та засвідчили власними підписами, в тому числі щодо тарифів, умов і порядку обслуговування рахунку, користування кредитним лімітом, погашення заборгованості.

Окремого графіку погашення заборгованості умовами вказаного договору не передбачено, тому твердження відповідачки про те, що банк не надав їй такий графік, до уваги колегії суддів не приймаються.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не користувалася платіжною карткою, спростовуються наявними у справі випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості, про які зазначалося вище.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічно з`ясованих обставин та наданих сторонами доказів, які проаналізовані вище.

Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді П.С.Абрамов

Ю.В.Дряниця