Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2587/19

Провадження № 2/126/1130/2019

"24" грудня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Війтівської сільської ради Бершадського району про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .. Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом на майно померлої і спадщину після її смерті прийняла відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (в ред. 1964 р.), фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном, та частину оформила. Однак належним чином оформитись в правах спадкоємця на житловий будинок не має можливості, в зв`язку з тим, що спадкодавець при житті не оформила права власності на будинок в якому прожила усе життя, тому вона змушена звернутись до суду.

ОСОБА_1 через канцелярію суду надала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача, сільський голова Війтівської сільської ради Бершадського району Замкова М.В., через канцелярію суду надала заяву про визнання позовних вимог, справу просила слухати у відсутність представника відповідача.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 17.01.2003 року, ОСОБА_2 ним виконавчим комітетом Війтівської сільської ради, актовий запис № 07.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з по господарської книги № 12 Війтівської сільської ради від 14.05.2019 року та технічним паспортом на будинок.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги за законом на майно померлої, що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради № 323 від 14.05.2019 року.

ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (в ред. 1964 р.), фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном, та частину його оформила, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1181 від 09.08.2005 року.

Однак належним чином оформитись в правах спадкоємця на житловий будинок позивачка не має можливості, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 при житті не оформила права власності на будинок, в якому прожила усе життя, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 488/02-31 від 12.11.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

На підставі п. 4.15 вищезгаданого порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Маючи намір належним чином оформити свої спадкові права позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Дослідивши матеріали справи судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та оскільки спадкоємець ОСОБА_1 позбавлена можливості, іншим (крім судового) шляхом захистити свої спадкові права, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов.

На підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261-1265, ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 19,223, 263-267 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Війтівської сільської ради Бершадського району про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок літ. «А-1». загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб - а, ганок -№ 1, сарай - Б, ворота з хвірткою -№ 2, огорожа - № 3, розташованого по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. Г. Рудь