провадження №: 6/752/636/19
У Х В А Л А

Іменем України

04.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В. про примусове проникнення до гаражного житла боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

10.04.2019 старший державний виконавець Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондаренко М.В. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання старшим державним виконавцем мотивовано тим, що на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 55647707 з примусового виконання виконавчого напису № 1660, вчиненого 20.08.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А., за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 119990,92 грн та виконавчого листа № 752/21138/13-ц, виданого 21.12.2017 Голосіївським районним судом м. Києва, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 35080,45 грн. Як зазначає старший державний виконавець, боржником добровільно вимоги виконавчих документів виконано не було. Старшим державним виконавцем оформлено відповідні запити з метою отримання інформації щодо джерел доходу та належного боржникові майна, у результаті яких виявилось, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 1497,00 грн. Крім того, згідно відповідей реєструючих органів, у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно для задоволення вимог стягувача. Протягом 2017-2018 років старшим державним виконавцем за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 неодноразово направлялися виклики, які останньою були проігноровані. При виході за вказаною адресою з метою здійснити опис майна, що належить боржнику, доступу старшому державному виконавцеві не було надано, про що складено відповідні акти. На думку виконавця, такі обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення боржника від виконання рішення, на підставі чого звернувся до суду з відповідним поданням.

Старший державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надійшло.

Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вважає необхідним відмовити у задоволенні подання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В. перебуває зведене виконавче провадження № 55647707, яке включає виконавче провадження № 51709224 з примусового виконання виконавчого напису № 1660 від 20.08.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 93326,27 грн та виконавче провадження № 55551176 з примусового виконання виконавчого листа № 752/21138/13-ц, виданого 21.12.2017 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 26664,65 грн та 3 % річних від суми заборгованості у розмірі 8415,80 грн.

21.07.2016 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сперкач Я.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51709224, з примусового виконання виконавчого напису № 1660 від 20.08.2013.

Крім того, в рамках виконавчого провадження № 51709224, державним виконавцем винесені постанови про арешт коштів та майна боржника

18.01.2018 заступником начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ткачовою К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55551176, з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 752/21138/13-ц, виданого 21.12.2017 Голосіївським районним судом м. Києва.

26.01.2018 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 51709224, якою об`єднано виконавчі провадження № 51709224, № 55551176 у зведене виконавче провадження № 55647707.

Крім того, державним виконавцем оформлено відповідні запити з метою отримання інформації щодо джерел доходу та належного боржникові майна.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 13.02.2019 боржник отримує пенсію у розмірі 1497,00 грн.

Із відповіді Пенсійного фонду України № від 13.02.2019 про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, відносно боржника ОСОБА_1 інформації не знайдено.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України № від 13.02.2019 боржник - платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Із відповіді Державної фіскальної служби України № від 14.02.2019 вбачається, що інформація стосовно боржника щодо сум його доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Актами старшого державного виконавця від 06.02.2019 та 26.02.2019 встановлено відсутність можливості потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення її опису, у зв`язку з відсутністю доступу.

Разом з тим, інформації про будь-яке майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, матеріали подання не містять.

Згідно з ч.1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Копії матеріалів виконавчого провадження, якими обґрунтовував старший державний виконавець своє подання, не містять доказів про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до нерухомого майна, оскільки, старшим державним виконавцем не надано жодних підтверджуючих документів з вимогою забезпечення йому безперешкодного доступу до приміщення квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, матеріали подання не містять документальних підтверджень щодо своєчасного отримання боржником викликів приватного виконавця.

Разом з цим, ні в поданні, ні в додатках до нього, не міститься підтверджуючих матеріалів щодо належного і своєчасного повідомлення боржника та його обізнаність про здійснення опису майна за місцем його знаходження.

Крім того, не надано доказів того, що боржнику надсилались вимоги державного виконавця про наміри здійснити вихід за адресою місцезнаходження майна боржника, а саме: АДРЕСА_1 , з метою арешту та опису майна.

Разом з цим, суд не може погодитись із висновками приватного виконавця про необхідність здійснення опису майна боржника саме за адресою: АДРЕСА_1 , адже, як вбачається із матеріалів подання, відсутні відомості про те, що вищезазначена квартира належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 .

За таких обставин, приватним виконавцем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження належності вказаного майна на праві власності боржнику ОСОБА_1 , а тому надання старшому державному виконавцю можливості входження до жилого приміщення з метою опису належного боржникові майна, є недоцільним.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В., на даній стадії виконавчого провадження є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В. про примусове проникнення до гаражного житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.Ю.Мазур