н/п 2/174/335/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказуючи, що 14.11.2016 року між Державним підприємством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір та згідно наказу № 283 від 07.11.2016 року, відповідача було прийнято на роботу на посаду машиніста насосних установок НС-ОВ сумарною продуктивністю від 1000 до 3000 куб.м/год збагачувального виробництва, дільниця хвостового господарства. На підставі наказу № 1028-П від 27.11.2017 року відповідача було переведено на посаду машиніста насосних установок НС-ОВ сумарною продуктивністю від 1000 до 3000 м3/год 3 розряду дільниці хвостового господарства збагачувального виробництва з 07.11.2017 року, за його згодою, постійно у тих же виробництві та дільниці помічником машиніста землесосного плавучого несамохідного снаряда по 4 розряду.

Відповідачу відповідно до вимог ст.ст.74, 75, 79 КЗпП України, згідно графіку надання щорічних відпусток на 2018 рік по збагачувальному виробництву та його особистої заяви, відповідно до наказу філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» № 3458 від 17.12.2018 року була надана щорічна відпустка з 03.01.2019 по 04.02.2019 року тривалістю 32 календарних дні. Відповідно до цього наказу відповідачу позивачем було здійснено нарахування заробітної плати за час відпустки та перераховано на карту для виплат відповідача в розмірі 7228,00 грн. з урахуванням утриманих сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкового внеску. Відповідач після закінчення щорічної відпустки не з`явився на роботу і таким чином вчинив прогули без поважних причин. На підставі цього, відповідача було звільнено з філії «ВГМК» АТ «ОГХК» 04.03.2019 року на підставі наказу № 108 від 28.03.2019 року за прогул без поважних причин, із здійсненням утримання з заробітної плати відповідача за 22 дні відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 04.03.2019 по 13.11.2019р. Оскільки після закінчення відпустки відповідач не працював, а позивачем не проводились будь-які нарахування та виплати на його користь, то в позивача була відсутня можливість відрахувати грошові кошти із заробітної плати для покриття заборгованості відповідача за невідпрацьовані дні відпустки. В зв`язку з цим виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки відповідача на дату звільнення у розмірі 2935,42 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погасив. Посилаючись на ст.ст. 36, 40, 74, 75, 79, 82, 127 КЗпП України, ст. 22 ЗУ «Про відпустки», та правову позицію викладену в постанові Верховного суду від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17-ц, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 2935,42 грн. та понесені ними витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 34)

Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 25, 33) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, факт перебування сторін у трудових відносинах підтверджується копією наказу № 283 від 07.11.2016 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» Сторчака А.С., згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду машиніста насосних установок НС-ОВ сум.продуктивністю від 1000 до 3000 кум.м/год збагачувального виробництва дільниці хвостового господарства (на правах цеху) на умовах строкового трудового договору з 14.11.2016 року по 14.02.2017 року. (а.с. 7)

Факт звільнення відповідача з роботи підтверджується копією наказу № 108 від 28.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 , помічника машиніста землесосного плавучого несамохідного снаряда дільниці хвостового господарства збагачувального виробництва філії, 04.03.2019 року звільнено згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, бухгалтерії філії підприємства надано розпорядження здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_1 з урахуванням утримання із заробітної плати за 22 календарні дні щорічної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 04.03.2019 року по 13.11.2019 року. (а.с. 11-12)

Факт надання відповідачу ОСОБА_1 відпустки тривалістю 32 календарні дні, з 03.01.2019 року по 04.02.2019 року, за період роботи з 14.11.2018 року по 13.11.2019 року підтверджується копією наказу № 3458 від 17.12.2018 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» Прокопенка О.І. (а.с. 8)

Факт зарахування 11.01.2019 року на картковий рахунок відповідача 7228,00 грн. підтверджено копією листа філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 13.08.2019 року за вих. № 103.14-16/1-1790 (а.с. 10)

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджено розрахунком суми заборгованості № 1367 від 22.04.2019 року, згідно якого заборгованість за невідпрацьовані відповідачем 22 дні відпустки становить 2935,42 грн. (а.с. 13)

Згідно копії вимоги позивача про погашення заборгованості на ім`я відповідача від 28.05.2019 року за вих. № 234/2257, позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору, та запропоновано відповідачу в строк до 29.06.2019 року повернути на користь позивача грошові кошти в сумі 2935,42 грн. (а.с. 14) Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу відповідачем отримано 04.06.2019 року (а.с.15)

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі ст.ст. 74, 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, з тривалістю не менш як 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Крім того, відповідно до ст. 79 КЗпП України щорічна основна відпустка повної тривалості у перший рік роботи надається працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.82 КЗпП України до обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку зараховується час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка.

Відповідно до ч.4 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Крім того, такі відрахування відповідно до п.2 ч.2 ст. 127 КЗпП України здійснюються не у всіх випадках, а лише, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

З аналізу ст. 22 ЗУ «Про відпустки» та п.2 ч.2. 127 КЗпП України, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, вбачається, що цими статтями передбачено право підприємства, установи і організації, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки, здійснити відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості, у визначених законом випадках.

З огляду на зазначене, суд вважає, що при вирішення вказаних спірних правовідносин, слід керуватись ст. 1212, 1215 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Разом з тим, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Жодних умов, за яких безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, вказана стаття не містить.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 173/1411/16-ц, яка є останньою за часом, що стосується спірних правовідносин.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17 від 30.01.2019 року, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на вищевказане посилання позивача на правові позиції, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17-ц , суд до уваги не приймає.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.11.2016 року по 04.03.2019 року перебував у трудових відносинах з позивачем, при цьому позивачем за заявою відповідача була надана останньому щорічна основна відпустка за період роботи з 14.11.2018 року по 13.11.2019 року строком на 32 дні з 03.01.2019 року по 04.02.2019 року та виплачена заробітна плата на час відпустки, а з 04.03.2019 року відповідач був звільнений з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин), однак оскільки відповідача було звільнено з роботи до закінчення робочого року, за який він одержав відпуску повної тривалості, а під час звільнення відраховування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 2935,42 грн.

Разом з тим оскільки позивачем не заперечується, що сума заборгованості у розмірі 2935,42 грн. є заробітною платою, яка була отримана відповідачем від позивача в якості відпускних коштів на період відпустки з 03.01.2019 року по 04.02.2019 року за період роботи з 14.11.2018 року по 13.11.2019року, тобто за період до закінчення робочого року, вказані кошти були виплачені позивачем відповідачу добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку, і набуті відповідачем добросовісно, доказів зворотного позивачем суду не надано, тому підстави для стягнення з відповідача зазначених коштів відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі ст.ст. 21, 22, 74, 75, 79, 82, 115, 127, 233 КЗпП України, ст. ст. 2, 6, 10, 22 Закону України «Про відпустки», ст. 1212 , п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова