Справа № 159/4337/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/697/19 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я. О.

з участю: представника відповідача Прадищук ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2007 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 70 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення стягнення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково та вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2007 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що син перебуває на його утриманні та проживає разом з позивачем, а кошти перераховані позивачем відповідачу в якості аліментів на сина витрачаються не за цільовим призначенням, а виключно на власні потреби відповідача. При цьому, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина.

Син вступив до Державного навчального закладу «Вище професійне училище №34 м. Стрий» по будівельному напрямку і має намір як навчатися, так і проживати за місцем свого навчання. Належні житлові умови йому забезпечуються матір`ю позивача - ОСОБА_5 , оскільки остання проживає в м. Стрий та неповнолітній син проживає з нею. Вона ж, в свою чергу, не заперечує щодо цього.

З огляду на викладене, просив суд припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 року.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У встановлений судом строк від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2001. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 25.09.2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з приписами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2007 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 70 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення стягнення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково та вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2007 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

В силу положень ст129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Не виконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим, положення ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачають, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

В силу ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

З наведених обставин справи вбачається, сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте домовленості між ними щодо його утримання не досягнуто, на підставі судових рішень були стягнуті аліменти з позивача на користь відповідача до досягнення дитиною повноліття. Вказані судові рішення набрали законної сили і, відповідно, є обов`язковими до виконання.

Підставою звільнення від сплати аліментів, стягнених рішенням суду, позивач зазначив ту обставину, що син вступив на навчання до Державного навчального закладу «Вище професійне училище №34 м. Стрий» по будівельному напрямку і має намір як навчатися, так і проживати за місцем свого навчання. Належні житлові умови йому забезпечуються матір`ю позивача - ОСОБА_5 , оскільки остання проживає в м. Стрий та неповнолітній син проживає з нею. Також позивач вказав, що неповнолітній ОСОБА_4 перебуває на його утриманні та проживає разом з позивачем, а кошти перераховані позивачем відповідачу в якості аліментів на сина витрачаються не за цільовим призначенням, а виключно на власні потреби відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач вказала, що з вересня 2018 року син дійсно проживає у бабусі, за місцем свого навчання у м. Стрий, проте вона постійно піклується про дитину, надає матеріальну допомогу. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема, щодо цільового використання сплачених позивачем аліментів на утримання дитини.

Факт проживання неповнолітнього ОСОБА_4 у бабусі, за місцем свого навчання у м. Стрий, підтверджується довідкою, яка видана головою ОСББ "Коссака,7" м. Стрий, про те, що ОСОБА_4 проживає під час навчання в ВПУ-334 м. Стрий разом з бабусею.

Відповідно до ч.1 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Положеннями ч.2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що батько зареєстрований у м. Ковель Волинської області. Доказів про те, що неповнолітній син проживає разом з ним, позивач не подав. Також ОСОБА_2 не довів належними і допустимими доказами тієї обставини, що неповнолітнього сина утримує він, а стягнуті судовим рішенням аліменти на користь матері не використовуються на утримання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та дійшов передчасного висновку про припинення стягнення аліментів.

Крім того встановлено, що зміна місця проживання неповнолітнього сина пов`язання із вступом на навчання до закладу, який находиться у місті Стрий Львівської області, що відповідно до приписів частини 1 ст. 193 СК України, не може слугувати підставою для звільнення батька від сплати аліментів.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що при вирішенні даного спору суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної та касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1057,20 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1057,20 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: