Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 209/5115/15-ц

провадження № 61-18215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет»,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у складі судді Байбари Г. А. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет» (далі - ТВО «Інтерспецмаркет»), третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), про стягнення грошових коштів у відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2013 року на Криворізькому шосе в місті Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Renault Logan», реєстраційний знак

НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «БАЗ А 07934», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ТОВ «Інтерспецмаркет» під керуванням ОСОБА_2 .

Після ДТП ТОВ «Інтерспецмаркет» та ОСОБА_2 направили ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Уніка», в якому було застраховано цивільну відповідальність ОСОБА_2 та транспортного засобу «БАЗ А 07934», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказана страхова компанія відшкодувала позивачу спричинені збитки у розмірі 40 201,63 грн більше ніж через рік після ДТП, а саме

02 жовтня 2014 року, через те, що відповідачі своєчасно не забезпечили страхову компанію необхідними документами.

Починаючи з 25 вересня 2013 року до 02 жовтня 2014 року, тобто до моменту страхового відшкодування, в Україні відбулися значні інфляційні процеси, підвищився рівень споживчих цін на товари та послуги, змінився курс національної валюти по відношенню до інших світових валют, що призвело до збільшення вартості послуг по відновлювальному ремонту. Згідно висновку експертного дослідження № 23/д/11/14 від 12 листопада 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 70 097,29 грн, вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості автомобіля становить 57 390,92 грн, фактична вартість сплачена ОСОБА_1 становить 60 914,13 грн, з яких 40 201,63 грн відшкодованих коштів ПрАТ «СК «Уніка», а 20 712,50 грн - власних коштів.

ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та

ТОВ «Інтерспецмаркет» на користь позивача суму у розмірі 20 712,50 грн за відновлюваний ремонт автомобіля, суму у розмірі 1 500,00 грн - витрачених коштів за експертне товарознавче дослідження транспортного засобу та суму у розмірі 158,95 грн - витрат за подання телеграм із запрошенням бути присутнім при проведенні товарознавчого дослідження автомобіля.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Інтерспецмаркет» на користь ОСОБА_1 20 712,50 грн на відшкодування збитків понесених на відновлювальний ремонт автомобіля, 1 500,00 грн сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту автомобіля, 158,95 грн на оплату телеграм із запрошенням відповідачів для участі у товарознавчому дослідження автомобіля, 487,20 грн сплаченого судового збору у справі, 352,35 грн судових витрат пов`язаних з явкою до суду представника позивача, а всього

23 211,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що в момент вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки водія закріпленого за ним роботодавцем - ТОВ «Інтерспецмаркет» транспортного засобу, а тому різниця між фактичними витратами та страховим відшкодуванням підлягає відшкодуванню саме з

ТОВ «Інтерспецмаркет».

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Інтерспецмаркет» відхилено.

Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТОВ «Інтерспецмаркет», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

21 лютого 2017 року ТОВ «Інтерспецмаркет» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення. яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не підтверджена, оскільки постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

21 листопада 2013 року адміністративне провадження за статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи інших учасників справи:

У липні 2017 року від ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення, в якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ТОВ «Інтерспецмаркет» залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У червні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 07 червня 2019 року № 633/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-18215св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у заперечні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

За приписами частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі статті 1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статті 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша стаття 1194 ЦК України).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення саме з

ТОВ «Інтерспецмакет» різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який на час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Інтерспецмакет».

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про недоведеність вини ОСОБА_2 постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року, у зв`язку із закриттям адміністративного провадження на підставі статті 124 КУпАП, через закінчення строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності, є безпідставними, оскільки вказаною постановою було встановлено вину водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та пошкодженні автомобіля позивача. За такої умови закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності не звільняє його від відповідальності за спричинену ним шкоду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Інтерспецмаркет» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від

20 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко