ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8143/19 Справа № 178/464/18 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Світлогорської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа: Криничанська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Світлогорської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання права власності.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , з яким він проживав разом до дня смерті діда, по АДРЕСА_1 .

Ще за життя, а саме 15 травня 1995 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповів своєму онуку ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилося, та все що йому буде належати на день смерті.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті залишилося майно, яке складається з земельної ділянки (пай) для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 6 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Світлогірської сільської ради Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом від 29 вересня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 368.

Позивач посилається на те, що після смерті діда, він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме вище вказаною земельною ділянкою.

02 березня 2018 року позивач звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті діда, але йому було відмовлено, через відсутність у нього необхідних документів. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом /а.с. 2-6/.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано за ним, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 право власності на площею 6 гектарів, що розташована в адміністративних межах Криничанського району Дніпропетровської області, яка перебувала в користуванні померлого згідно державного акту серії ІІ-ДП № 032842 /а.с. 55-56/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити /а.с. 85-89/.

Апелянт посилається на те, що цим рішенням порушені її майнові права, адже земельна ділянка належить їй на праві власності на підставі рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, що позивачем пропущено строк прийняття спадщини, так як разом зі спадкодавцем він не проживав, а з заявою до нотаріальної контори звернувся тільки у березня 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві постійного користування надано земельну ділянку площею 6 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Світлогірської сільської Ради, що підтверджується державним актом № ІІ-ДП від 29 вересня 1995 року, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 368 /а.с. 11/.

15 травня 1995 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповів своєму онуку ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилося, та все що йому буде належати на день смерті. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Світлогорської сільської ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області /а.с 10/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що Виконавчим комітетом Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області 19 червня 1996 року зроблено актовий запис № 22 /а.с. 9/.

02 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з з заявою про прийняття спадщини, а саме земельної частки (пай) /а.с. 23/.

Постановою від 02 березня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як онуку, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право на земельну частку (пай) у землі /а.с. 8/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на земельну частку площею 6 га, яка розташована в адміністративних межах Криничанського району Дніпропетровської області, та перебувала в користуванні померлого суд посилається на те, що ОСОБА_3 був членом КСП "Світлогірське" і при розпаюванні земель КСП отримав земельний пай, що підтверджується державним актом виданим 29 вересня 1995 року за життя спадкодавця. Згідно протоколу зборів уповноважених представників сільгосппідприємства "Світлогірське" від 16 грудня 1995 року дана земельна ділянка передана батькові позивача у власність, а не була в його користуванні. Тому на підставі ст. 1218 ЦК України земля входить до складу спадщини і має бути успадкована позивачем за правилами ст. 1233 ЦК України.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням VІІІ сесії ХХІІ скликання від 19 травня 1995 року ОСОБА_3 було видано земельну ділянку площею 6 га в постійне користування для ведення селянського /фермерського/ господарства /а.с. 41-43, 44, 45/.

За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Враховуючи вищевикладене та правову позицію Верховного суду України викладену у постановах від 05.10.2016 по справі № 6-2329цс16, колегія суддів прийшла до висновку, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 припинилося право постійного користування земельною ділянкою, оскільки таке право безпосередньо пов`язане із особою, якій надавались дана земельна ділянки. Вказана земельна ділянка була і є державною власністю. А право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Крім того, апелянтом ОСОБА_1 надано рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області яким визнано за нею права власності на цю земельну ділянку, що не було враховано судом першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров