Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" серпня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., за участю секретаря судового засідання Юдіної О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . 26.07.2013 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою, яка зареєстрована за вищевказаною адресою, однак тривалий час з 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах.

На підставі договору дарування квартири від 22.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 655, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності на будинок 25.05.2009 року зареєстроване у МКП «Маріупольське БТІ» за реєстраційним № 22823817.

Згідно відомостей Центру адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 14.05.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту від 15.05.2019 року, складеного головою КСН «Центральний ІІ», ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. Акт складено у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які письмово підтвердили факт відсутності відповідача за місцем реєстрації з 2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року, тобто близько 5 років без поважних причин.

За таких обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Н. В. Литвиненко