ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Черкаси

Справа № 22-ц/821/704/19
провадження № 22-ц/821/704/19 категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі: головуючого судді Казидуб О. Г.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 травня 2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 440п/12/2008-840, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 13 217,71 доларів США, під 13,99 % річних, із строком повернення до 12 квітня 2018 року.

У відповідності до умов Кредитного договору, Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 25 квітня 2008 року з особистим підписом ОСОБА_1 про їх отримання.

Крім того, 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли з Кредитного договору № 440п/12/2008-840 від 25 квітня 2008 року, в повному обсязі.

Позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору та допустив утворення заборгованості перед Банком.

Станом на момент звернення до суду з позовом, позивач стверджує, що він набув право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а у відповідачів виникло зобов`язання сплати заборгованості за кредитом, відсотками за його користування та виконати інші зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Враховуючи, що останнє погашення заборгованості по основній сумі кредиту було проведено 15 травня 2014 року в сумі 622,29 долара США, а загалом повернуто 6 103,40 доларів США суми (тіла) кредиту, то залишок заборгованості за кредитом станом на 10 квітня 2015 року становить 7 114,31 доларів США (13 217,71 6 103,40 = 7114,31)

Останнє погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом було проведено 15 травня 2014 року в сумі 361,09 долар США, а загалом сплачено 9 113,30 доларів США із нарахованих 10 067,77 доларів США, то залишок заборгованості по відсоткам станом на 10 квітня 2015 року становить 954,47 долара США.

Зважаючи на прострочення виконання зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту йому нарахована пеня, загальна сума якої складає 307,87 доларів США, з яких 16,62 доларів США сплачено, таким чином сума заборгованості по пені складає 291,25 долар США, що в гривневому еквіваленті складає 6 825,55 грн. (по курсу НБУ станом на 10.04.2015 року, а саме 1 долар США = 23,435369 грн.).

Станом на 10 квітня 2015 року заборгованість перед Банком складає 8 068,78 доларів США і 37 801,74 грн. та має наступну структуру: заборгованість по кредиту (в тому числі прострочена) 7 114,31 доларів США; заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочена) 954,47 доларів США; пеня 291,25 долар США, що в еквіваленті становить 6 825,55 грн.; штраф 1 321,77 долар США, що в еквіваленті становить 30 976,19 грн.

Відповідно до п. 4.2.4 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін визначений п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених п. 4.3.6 цього договору.

Оскільки позичальником порушено умови Кредитного договору, а поручителем добровільно не виконано взяті на себе зобов`язання, вони повинні відповідати перед Банком разом з позичальником як солідарний боржник, у тому ж обсязі що і останній.

Позивач стверджує, що направив позичальнику та поручителю вимоги про усунення порушень та дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, однак порушення не усунуто, кошти не повернуто, а зобов`язання до цього часу не припинено.

Враховуючи наявність заборгованості за Кредитним договором, а також обов`язок ОСОБА_1 та його поручителя ОСОБА_2 , щодо погашення кредиту позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Кредитним договором № 440п/12/2008-840 від 25 квітня 2008 року, розраховану станом на 10 квітня 2015 року, в розмірі: 7 114,31 доларів США - заборгованість по кредиту; 954,47 доларів США - заборгованість по відсоткам; 6 825,55 грн. - заборгованість по сплаті пені та 30 976,19 грн. штрафу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І. О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 440п/12/2008-840 від 25 квітня 2008 року розраховану станом на 10 квітня 2015 року, а саме заборгованість по сумі кредиту в розмірі 7 114,31 доларів США, заборгованість по відсоткам в розмірі 954,47 доларів США, заборгованість по сплаті пені розмірі 6 825,25 грн. та 30 976,19 грн. штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами позову шляхом укладення кредитного договору, забезпеченого договором поруки, виникли правовідносини, що витікають із вищезазначених договорів. Враховуючи, що у відповідні строки умови кредитного договору позичальником не виконуються заборгованість, що виникла, підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку виходячи з положень ст. 554 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 18 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила застосувавши строк позовної давності скасувати вказане рішення та постановити нове яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 з пропуском строку визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення вказаних правовідносин, оскільки прострочення позичальник допустив у травні 2009 року, а в подальшому не вчасно було внесено чергові платежі в червні, липні 2009 року, не внесено в січні 2010 року, березні 2010 року, квітні, травні, червні, жовтні 2010 року. В той час як з позовною заявою позивач звернувся лише 18 травня 2015 року.

Неповідомлення її судом першої інстанції про дату розгляду справи позбавило її можливості подачі заяви про застосування строків позовної давності. Тому про їх застосування вона заявляє у змісті поданої апеляційної скарги.

Крім того, вважає не доведеним факт видачі кредитних коштів саме в розмірі 13 217,71 доларів США, як вказано в Кредитному договорі, оскільки згідно заяви про видачу готівки № 1 від 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримав на руки 12 758,41 доларів США. Отже, в цій частині умови Кредитного договору не дотримані, кредит повністю не надано, в порядку передбаченому п. 3.1. Кредитного договору.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що п. 5.2 Кредитного договору взагалі не містить положення про стягнення штрафу, а регулює питання нарахування пені.

В розрахунку заборгованості, виконаному позивачем, вказано, що штраф нараховано за порушення п. 5.3 Кредитного договору. Проте згідно п. 5.3 даного договору у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної в п. 1.1. цього договору за кожен випадок. Таким чином, п. 5.3 кредитного договору є відсилочною нормою до п. 4.3 договору. В позовній заяві Банк посилається на порушення позичальником п. 4.3.1, 4.3.2,4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Кредитного договору, проте жодних доказів на підтвердження своїх тверджень ним не наведено. Таким чином висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідачів штрафу є необґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 03 грудня 2019 року на 10:00 год. в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про їх розгляд але без виклику сторін в судове засідання.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року відкладено розгляд вказаної справи, що був призначений на 03 грудня 2019 року в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи про їх розгляд, але без виклику сторін в судове засідання та призначено її розгляд на 18 грудня 2019 року в порядку позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та викликом сторін у судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

25 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладене Кредитний договір № 440п/12/2008-840, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 13 217,71 доларів США, під 13,99 % річних, із строком повернення до 12 квітня 2018 року.

У забезпечення виконання основного зобов`язання 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язувалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли з Кредитного договору № 440п/12/2008-840 від 25 квітня 2008 року, в повному обсязі.

Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 належним чином не виконував. Останнє погашення заборгованості по основній сумі кредиту та по відсоткам за користування кредитом ним було проведено 15 травня 2014 року.

Станом на 10 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком складає 8 068,78 доларів США і 37 801,74 грн. та має наступну структуру: заборгованість по кредиту (в тому числі прострочена) 7 114,31 доларів США; заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочена) 954,47 доларів США; пеня 291,25 долар США, що в еквіваленті становить 6 825,55 грн.; штраф 1 321,77 долар США, що в еквіваленті становить 30 976,19 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині, що стосуються безпосередньо порушених прав скаржниці як поручителя та не враховуючи доводи скарги в частині, що стосується прав та обов`язків відповідача ОСОБА_1 як позичальника, оскільки він не позбавлений прав їх самостійного захисту у визначені процесуальні строки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 213, 214 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції, що діє на час апеляційного перегляду) законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, зокрема в частині стягнення боргу з поручителя, не відповідає приведеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду апеляційної скарги) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 приведеного ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні вимоги містили ст. ст. 3, 10 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Згідно до вимог ст. 13 даного ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічні вимоги викладені в ст. 11 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі ст. 16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 440п/12/2008-840, за яким Банк надав позичальнику кредит в розмірі 13 217,71 доларів США, під 13,99 % річних, із строком повернення до 12 квітня 2018 року. За умовами цього договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі мінімально необхідного платежу, який складає 205,74 доларів США.

З метою своєчасного і належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язувалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором у повному обсязі.

ОСОБА_1 не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за спірним Кредитним договором, здійснивши останній платіж 15 травня 2014 року, у зв`язку з чим у нього станом на 10 квітня 2015 року утворилась заборгованість перед Банком 8 068,78 доларів США і 37 801,74 грн., яка складається з заборгованості по кредиту (в тому числі простроченої) 7 114,31 доларів США, заборгованості по відсоткам (в тому числі простроченої) 954,47 доларів США; пені 291,25 долар США, що в еквіваленті становить 6 825,55 грн., штрафу 1 321,77 доларів США, що в еквіваленті становить 30 976,19 грн.

Банк скориставшись своїм правом, 18 травня 2015 року звернувся в суд з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 з вимогою щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості. При цьому, вказав про направлення позичальнику та поручителю вимоги про усунення порушень та дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, останній платіж по якому було проведено 15 квітня 2014 року, а також посилаючись на не усунення сторонами зобов`язання порушень, щодо повернення коштів, яке стало підставою для вказаного звернення.

Водночас направлення вимог як позичальнику, так і поручителю та відповідно отримання їх останніми за умовами укладених договорів, матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача стягнувши солідарно заборгованість з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду, щодо задоволення заявлених позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до поручителя ОСОБА_2 , а отже і щодо наявності підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості, при цьому надаючи оцінку доказам поданої ОСОБА_2 . апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме умов Договору поруки (в подальшому Договору), п. 1.2. Договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, що витікають, зокрема, з кредитного договору повністю як від позичальника та поручителя разом так і від кожного окремо.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань так і при невиконанні позичальником зобов`язання в цілому.

Згідно п. 1.4. Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом чи надано особисто поручителю.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, провадження № 6-53цс14, що в свою чергу не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду, та у постанові Верховного суду № 61-29692ск18 від 26 вересня 2019 року.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред`явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, провадження № 6-106цс14.

Крім того, правильне застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), яка у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 за кредитним договором останній платіж в рахунок погашення кредиту було проведено 15 травня 2014 року в сумі 622,29 доларів США, який був зарахований на погашення заборгованості, яка виникла до 10 травня 2014 року.

Відповідно до змісту укладеного Кредитного договору між ОСОБА_1 та Банком пунктом 3.3.3. якого передбачено внесення позичальником мінімально необхідного платежу (205,74 долара США), щомісячно до 10 числа поточного місяця, та відповідне списання з рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку не внесення коштів у вказані строки в розмірі визначеному договором банк починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника починаючи з 13 числа штрафні санкції передбачені цим договором.

Таким чином з 10 червня 2014 року ОСОБА_1 повинен був внести черговий платіж, що відповідно ним зроблено не було і надалі останній перестав сплачувати погашення кредиту, чим допустив заборгованість за невиконання умов Кредитного договору. Тому, в даному випадку право на пред`явлення вимоги, враховуючи, що умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, виникло саме із 10 червня 2014 року.

З вимогою до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 Банк звернувся безпосередньо до суду 18 травня 2015 року. Водночас матеріали справи не містять будь-яких вмотивованих доказів належного повідомлення поручителя ОСОБА_2 про виконання її обов`язку, щодо повернення кредитних коштів, як це, зокрема, передбачено укладеним з останньою Договором поруки.

Саме на позичальника (в даному випадку на Банк) було покладено обов`язок довести правомірність своїх вимог до поручителя та дотримання ним визначеного шестимісячного строку звернення для захисту своїх прав. Однак, доказів належного звернення до поручителя у передбачений законом шестимісячний строк суду не надано, як попередньо зазначено, матеріали справи не містять вимоги направленої як на адресу позичальника ОСОБА_1 так і поручителя ОСОБА_2 ні доказів звернення до суду із позовом до поручителя до моменту строку закінчення такого права, а саме до 10 грудня 2014 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Такий же висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року під час розгляду справи № 523/8249/14-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів дотримання Банком вимог законодавства в частині шестимісячного терміну для звернення до поручителя ОСОБА_2 із вимогою (в тому числі і в судовому порядку) щодо виконання нею своїх зобов`язань, а відтак зробив передчасний висновок про обґрунтованість позовних вимог до поручителя.

Всі посилання позивача щодо дотримання строку звернення до суду для захисту своїх прав ґрунтуються лише на припущеннях і не можуть бути покладені в мотивувальну частину судового висновку про задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості як із солідарного боржника за Договором поруки на користь ПАТ КБ «Надра» ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 та вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Разом з тим рішення суду першої інстанції щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , у визначеному ним розмірі, останнім, з моменту його ухвалення 11 серпня 2016 року, не оскаржувалось та відповідно не є предметом апеляційного перегляду в частині наявності, визначення розміру заборгованості, як і його складових.

Отже, визначена судом заборгованість за Кредитним договором № 440п/12/2008-840 від 25.04.2008 року розрахована станом на 10.04.2015 року, а саме заборгованість по сумі кредиту в розмірі 7 114,31 долар США, заборгованість по відсотках в розмірі 954,47 доларів США, заборгованість по сплаті пені в розмірі 6 825,55 грн. та 30 976,19 грн. штрафу підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ комерційний банк «Надра».

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , як з поручителя, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та вимог цивільного законодавства, необхідно відмовити.

Враховуючи наявність безспірних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення заборгованості з поручителя, інші доводи апеляційної скарги, за відсутності оскарження рішення самим позичальником ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції № 51 від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_2 сплатила за подачу апеляційної скарги 5 481 грн. судового збору.

Оскільки ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції в цілому та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідачів, проте апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково лише в частині заявлених до неї позовних вимог як до поручителя, то з ПАТ КБ «Надра» на користь останньої необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2 740,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра`ідентифікаційний код 20025456 заборгованість за кредитним договором № 440п/12/2008-840 від 25.04.2008 року, розраховану станом на 10.04.2015 року, а саме заборгованість по сумі кредиту в розмірі 7 114,31 доларів США, заборгованість по відсотках в розмірі 954,47 доларів США, заборгованість по сплаті пені в розмірі 6 825,55 грн. та 30 976,19 грн. штрафу.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , як з поручителя, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 740,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді Л.В. Нерушак

В.Г.Єльцов