Провадження № 2/761/1167/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 серпня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Савенко О.І.

за участі:

позивачки: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просила суд, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності, відповідно до договору дарування квартири від 27 квітня 2016 року належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 колишня дружина її рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті брата ( ОСОБА_3 ) відповідачка виїхала з квартири і з цього часу квартирою не користується. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі відповідачка не бажає, хоча квартирою і не користується. Відповідачка у належній їй ( ОСОБА_1 ) квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин; оплату за користування квартирою не здійснює; витрати на проведення ремонтних робіт не несе; особистих речей у квартирі не залишила, забрала їх частинами. Вказані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися належною їй квартирою, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; відзив на позов не надіслала; заяви про оголошення перерви чи розгляд справи за її відсутності до суду не подавала; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухав пояснення позивачки, розглянувши подані стороною позивачки документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 квітня 2016 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. посвідчено договір дарування квартири, по якому ОСОБА_4 діючи добровільно передала безоплатно у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (позивачка).

Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, станом на 17 лютого 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованим: ОСОБА_4 (мати позивачки), з 14 вересня 1964 року, ОСОБА_2 (відповідачка), з 11 листопада 1997 року та ОСОБА_5 (донька позивачки), з 09 червня 2011 року (а.с.9).

Звертаючись до суду з вищезазначеною заявою, позивачка зазначала, що відповідачка, після смерті брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вищезазначену квартиру залишила в добровільному порядку та не проживає в ній без поважних причин. Свої особисті речі ОСОБА_2 забирала періодично, невеликими частинами, в підтвердження даного факту навіть вчинила власноручно розписку (а.с.36).

Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню (надавши в підтвердження квитанції про оплату житлово-комунальних послуг), відповідачка в квартирі не проживає та не є родичем власника квартири.

Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 17 лютого 2018 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у вищезазначеній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім?ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їй чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідачки порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідачка не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідачка була зареєстрована у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відповідачка ОСОБА_2 не є членом сім?ї власника квартири, а тому, суд, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованої зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 23 серпня 2019 року.

Суддя: