Справа № 465/5178/19 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/3307/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Огородника О.І. і представника позивача ОСОБА_3 адвоката Ситника С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Мигаль Г.П.,

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Бєлопольської І.Р., приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Комар С.С. та приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Кміть Лариси Іванівни про визнання недійсними довіреності, договору міни, договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

11 вересня 2019 року ОСОБА_3 також подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 101 - квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа якої становить 92,3 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ( по 1/2 частки).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 посилалася на те, що предметом спору в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка 3 рази вже була перепродана відповідачами у справі. Зазначала, що у неї є всі підстави побоюватись, що вказана квартира також в подальшому можливо буде відчужена (передана в заставу чи іпотеку) невідомим особам.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткова власності належить ОСОБА_1 1/2 та ОСОБА_6 1/2.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, такою, що порушує права власників житлового приміщення та такою, що постановлена без дотримання вимог процесуального закону. Вважає, що необхідність забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях та надуманих мотивах. Звертає увагу на те, що в оскарженій ухвали відсутні посилання на доказ чи ризик, у зв`язку з яким вжито заходи забезпечення позову. Стверджує, що обмежуючи право власності відповідача у справі, суд не переконався у необхідності такого обмеження та не врахував того, що ні пред`явлений позов, ні заява про його забезпечення не містять доводів, які би підтверджували необхідність застосування арешту майна. Посилається на те, що не зрозумілою є позиція суду першої інстанції щодо того, у зв`язку з чим накладення арешту на належне скаржнику майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами, а невжиттязаходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, з огляду на те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 може бути в подальшому відчужена, передана в оренду чи іпотеку.

Враховуючи, що накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перешкод у користуванні нею, суд дійшов до висновку про недоцільність зустрічного забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З виділених матеріалів справи встановлено, що 11 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Бєлопольської І.Р., приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Комар С.С. та приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Кміть Л.І. про визнання недійсними довіреності, договору міни, договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 неодноразово проходила лікування в Комунальному закладі «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня», 17.08.2016 року громадянка ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_3 не усвідомлює значення своїх дій і не може ними керувати, отримала від ОСОБА_3 довіреність на право розпоряджатись всім її майном. Надалі ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_3 , 03.10.2016 року уклала з ОСОБА_5 договір міни належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 37,1 кв.м. та набагато меншою вартістю ніж належна позивачу квартира. Своєю чергою ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу спірної квартири та відчужила її на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по 1/2 частки (арк. 47-48 виділених матеріалів справи).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову та дійшов обґрунтованого висновку про співмірність застосованих заходів забезпечення позову з позовними вимогами.

Накладення арешту на квартиру не позбавляє відповідачів права володіти та користуватися нею.

Твердження в апеляційній скарзі про відсутність доказів необхідності застосування арешту майна, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки метою забезпечення позову є ефективний спосіб захисту прав позивача, який спрямований на реальне виконання можливого рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду апеляційний суд не встановив.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.