УХВАЛА

29 серпня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Єршова Л.С., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення факту проживання малолітньої дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Заінтересованими особами по справі заявник вказав ОСОБА_2 , батька дитини, та Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Мета подання заяви про встановлення факту - реалізація матір`ю самостійно наданого СК України права на виїзд дитини за межі України для участі у дитячих змаганнях.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення судом факту проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, ОСОБА_1 посилалась на те, що батько дитини - ОСОБА_2 працює моряком, перебуває у тривалих рейсах і у заявниці не має можливості постійно отримувати від нього дозвіл на виїзди за межі України, тоді як встановлення такого факту відповідно до положень підпункту 3 пункту 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р., надасть їй можливість виїхати за кордон разом із дитиною на строк до одного місяця без згоди на те ОСОБА_2

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 619 пункт 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» було доповнено підпунктом 3, яким встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Ці доповнення до Правил були внесені відповідно до частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України, про що зазначено у преамбулі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 619.

Приписами ч. 1 ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Положеннями частини 5 ст. 157 СК України визначені умови, за яких один із батьків може самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду за межі України.

Так, зокрема, вказаною правовою нормою встановлено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, з аналізу вищевикладених вимог закону вбачається, що підтвердження місця проживання дитини з одним із батьків є компетенцією органу опіки та піклування.

Процедура підтвердження органом опіки та піклування місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 СК України , передбачена пунктом 72-1 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866.

Враховуючи викладене, виходячи із приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України, відповідно до яких в судовому порядку не можуть бути встановлені факти, які мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про підтвердження місця проживання її доньки разом із нею не підлягає розгляду судом в порядку, передбаченому главою 6 розділу ІV ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 160, ст. 161 СК України, ч. 3 ст. 29 ЦК України судом визначається місце проживання дитини у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, що унеможливлює розгляд такого спору в порядку окремого провадження, оскільки він підлягає розгляду в порядку позовного провадження (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Таким чином, оскільки факт, про встановлення якого просить ОСОБА_4 не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, суд відмовляє у відкритті провадження у справі та роз`яснює заявнику його право звернутися до відповідного органу опіки та піклування або суду в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 315, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення факту проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.С. Єршова