н/п 2/490/3024/2019 Справа № 490/9281/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.

при секретарі Янкевич В.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку компенсації за частку в спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив про стягнення 24 500 грн., що складає компенсацію за частку в спільному майні подружжя.

При цьому позивач вказав, що під час шлюбу з відповідачкою був придбаний за договором купівлі-продажу автомобіль Мерседес А-170, д/н ВЕ 4108АЕ, 2006 року випуску, який відповідач 07 грудня 2016 року за договором купівлі-продажу ( реєстраційний номер 4841) переоформила на ОСОБА_4 за суму 49 000 грн.

В липні 2017 року звернувся до суду з позовом про визнання даного договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, однак у задоволенні позову йому відмовлено.

При цьому, судом встановлено факт перебування автомобілю у спільній сумісній власності подружжя, відсутність згоди на продаж його, та вказано на можливість відновлення порушеного права шляхом стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя.

В обґрунтування позову посилався на те, що вказаний автомобіль був придбаний під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ,( на даний час прізвище змінено на Масс ), та оформлений на її ім`я, отже є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки сумісним майном розпорядилась без його письмової згоди, то, на підставі вимог ст.ст. 60, 65 СК України, має право на 1/2 частину вартості автомашини, що і складає 24 500 грн.

Ухвалою від 29.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

17.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити у його задоволенні, вказавши наступне.

За період шлюбу нажито ряд спільного майна, право власності на яке оформлено на позивача, прибуток від зайняття підприємницькою діяльністю отримує виключно позивач.

Під час шлюбу було придбано два автомобіля, один із яких зареєстровано на позивача, а інший- на відповідача.

Після припинення шлюбних відносин, за домовленістю сторін, було вирішено залишити кожен у себе придбаний та оформлений на його ім`я автомобіль.

У 2016 році вона потребувала лікування, яке вимагало значних затрат, на її утриманні знаходились діти та матеріальний стан був дуже скрутним. Такі тяжкі обставини вимусили здійснити відчуженні автомобілю.

На противагу позивачу, вона має невеликий дохід, має на утриманні трьох дітей, а тому неспроможна виплатити компенсацію вартості належної позивачу частки у спільному майні, яку позивач вимагає в порушення домовленості.

На правове обґрунтування заперечень, відповідач послалась на вимоги ст.ст. 61,70 СК України та ст.ст.177,179,183,364 ЦК України.

26.04.2019 року ОСОБА_2 на даний відзив надав заперечення, в яких вказав на відсутність домовленості щодо розподілу автомобілів, оскільки між ними відсутнє порозуміння та склались непрості стосунки.

Не відповідають дійсності твердження відповідача про відсутність грошових коштів на утримання дітей, оскільки ніколи не ухилявся від їх утримання.

В порядку ст.180 ЦПК України, ОСОБА_6 надала пояснення 07.05.2019 року, які фактично базуються на наданому в суд відзиві.

Ухвалою від 14.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі , та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позов в повному обсязі, та після перерви у судовому засіданні просила про закінчення розгляду справи у її відсутність.

Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, та просила врахувати відзив та письмові пояснення, направлені на адресу суду.

Судом продовжено розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 08.04.2006 року до 22 травня 2018 року ( рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/1943/18) .

30.05.2006 року, Гаркун( на даний ОСОБА_7 придбала автомобіль Мерседес-Бенц А 170 2006 року випуску за 176 310 грн.

Згідно Договору купівлі-продажу від 07.12.2016 року ОСОБА_5 , продала, ОСОБА_8 , купив автомобіль Мерседес-Бенц А170, 2006 року випуску , д/н НОМЕР_1 за 49 000 грн. Договір зареєстровано в РСЦ МВС у Миколаївській області. Вказаний автомобіль був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 30 травня 2006 року .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 07.12.2016року- відмовлено. Рішення вступило до законної сили.

При цьому, судом встановлено, що вказаний автомобіль перебував у спільній сумісній власності подружжя, письмової згоди на укладення договору ОСОБА_2 не надавав.

Доказів того, що ОСОБА_4 недобросовісно діяв при укладенні договору судом не встановлено, а тому у задоволенні позову відмовлено, та зазначено, що позивач має право захистити свої порушені права у інший передбачений законом спосіб та звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації за частку у спільному майні подружжя.

Рішенням Заводського районного суду від 20.04.2018 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - розірвано.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.03.2019 року змінено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.01.2019 року в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та постановлено про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , 2998 року народження та доньки ОСОБА_10 2008 року народження у твердій грошовій сумі 2000 грн. на місяць на кожного, починаючи з 29.10.2018 року до досягнення ними повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітнього ОСОБА_11 у розмірі 2500 грн. на місяць, починаючи з 29.10.2018 року та до припинення навчання 30.09.2021 року,залишено без змін.

Таким чином суд вважає встановленим, і таке не заперечували сторони, що вказаний автомобіль перебував у спільній сумісній власності подружжя.

Доказів того, що позивач надавав письмової згоди на укладення зазначеного договору купівлі-продажу автомобіля матеріали справи не містять, як і не містять наявність договору про саме такий розподіл автомобілів.

Відповідно до ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально завірена.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Проте, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, що укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

Так, згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постановах від 22.02.2017 року у справі №6-17цс17 та від 30.03.2016 року №6-533цс16, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України та роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним таподіл спільного майна подружжя», поділу підлягає лише наявне в натурі спільне майно подружжя на час такого розподілу. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Виходячи з викладеного, позов підлягає задоволенню .

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними ( п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ( "Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу . Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Виписане свідчить про безпідставність заперечень, наданих відповідачкою.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За такого, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн., слід стягнути з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 107, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку компенсації за частку в спільному майні подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ,00 грн. за 1/2 частку у в спільному майні подружжя Мерседес А-170, д/н ВЕ 4108 НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних

Повний текст рішення виготовлений 28.12.2019 року.

Суддя Н.П.Черенкова