Єдиний унікальний номер 227/1023/19 Номер провадження 22-ц/804/1942/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Бахмут

справа № 227/1023/19

провадження № 22-ц/804/1942/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Будулуци М.С., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Ситніка Д.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року (суддя Мацишин Л.С.), ухваленого в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 23 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 25 вересня 2012 року сторони уклади договір позики, згідно з яким він передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 20 000 грн., що на дату укладення договору позики еквівалентно 1931 євро. Відповідно до розписки відповідач зазначену суму зобов`язався повернути в місячний строк після пред`явлення ним вимоги про повернення коштів. 14 листопада 2018 року на адресу позивач він направив вимогу, за змістом якої відповідачу був наданий місячний строк для повернення грошей до 14 грудня 2018 року. Але на дату подачі позову відповідач виконав свої зобов`язання не в повному обсязі, а лише частково сплатив борг у сумі 20 100,50 грн. Також зазначає, що відповідно до договору позики сума що підлягає до стягненню є 1931 Євро, що в гривневому еквіваленті на час звернення з позовом складає 61 188,56 грн., але з урахуванням часткової сплати боргу в розмірі 20 100,50 грн. сума боргу становить 41 088,06 грн., що у євро складає 1297 Євро. 3 % річних від вказаної суми становить 1 233,00 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 25 вересня 2012 року у сумі 42 321,06 грн., 3 % річних у сумі 1 233,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач зобов`язаний був протягом місяця з дня вимоги повернути ОСОБА_1 борг у сумі 20 000 грн., який він вчасно повернув, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, відсутні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду - ОСОБА_1 , посилається по порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно відхилив його доводи про застосування статей 524, 533 ЦК України. За загальним правилом, якщо у зобов`язанні використовуються грошові еквіваленти в іноземній валюті, то виконуватися таке зобов`язання повинно в гривнях за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день платежу. Суд першої інстанції під час ухвалення рішення при виборі застосування норм права до спірних правовідносин, не врахував правові висновки щодо застосування норм права, зокрема передбачених статтями 524 та 533 ЦК України, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, а якій вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

В обґрунтування доводів відзиву посилається на норми матеріального права зазначені в рішенні суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до розписки від 25 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 грн., що еквівалентно 1931 євро. Вказану суму зобов`язується повернути в місячний строк після вимоги ОСОБА_1 про повернення грошей. (а.с.7)

14 листопада 2018 року на адресу відповідача позивач направив вимогу, за змістом якої ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_2 , що між ними було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу було передано 20 000 грн., що на день видачі було еквівалентно 1931 євро. ОСОБА_1 просить відповідача повернути надані грошові кошти в сумі еквівалентної 1931 євро протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги. (а.с.8)

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 15 листопада 2019 року, що підтверджується його особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.9)

Згідно Дублікату квитанції № ICKTI1212ON79Q.1 від 12 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в повернення боргу за розпискою отримав поповнення на картковий рахунок № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 20 100,50 гривень. (а.с.10)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що відповідач зобов`язаний був протягом місяця з дня вимоги повернути ОСОБА_1 борг у сумі 20 000 грн., який він вчасно повернув, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики, відсутні.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Згідно частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У частині другій статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, при цьому законодавець не пов`язує визначення грошового еквівалента з конкретним видом іноземної валюти.

Традиційним є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. Якщо екстраполювати розуміння валюти боргу крізь призму ціни договору, то потрібно зробити висновок, що валюта боргу визначатиметься при укладенні договору за допомогою встановлення ціни в договорі.

За своєю сутністю ціна договору - це збірне поняття, що може стосуватися як вартості певної речі, так і права (права найму, виключного права на використання торговельної марки, права на частку в статутному капіталі, права вимоги тощо). Ціна відображає мінову вартість певного об`єкта, за способом вираження вона може бути грошовою та/або натуральною. Грошове вираження ціни відбувається, відповідно, в національній або іноземній валюті. За такого тлумачення поняття ціни договору буде ширшим і охоплюватиме валюту боргу, тобто ті грошові одиниці, в яких сторони оцінили мінову вартість певного об`єкта.

Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

Зі змісту статті 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Так, у письмовій розписці, написаній відповідачем , зазначено, що 25 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошті в сумі 20 000 грн.,що еквівалентно 1931 євро. Вказану суму зобов`язався повернути в місячний строк після вимоги ОСОБА_1 про повернення грошей.

Згідно Дублікату квитанції № ICKTI1212ON79Q.1 від 12 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в повернення боргу за розпискою отримав поповнення на картковий рахунок № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 20 100,50 гривень. (а.с.10)

Частиною другою статті 524 ЦК України та частиною третьою статті 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов`язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов`язань у іноземній валюті у випадках, встановлених законом.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 та у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №200/15256/15-ц.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позовних вимог, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи, що відповідач зобов`язався повернути позивачу гроші в сумі, що в еквіваленті складає 1931 євро, вимоги позивача про стягнення неповернутої позики у розмірі 41 088,06 грн., що складає 1297 євро ( без урахування сплаченої 12 грудня 2018 року суми у розмірі 20 100,50 грн.) за курсом НБУ станом на встановлений ним у вимозі день повернення позики - на 14 грудня 2018 року (31,6875 грн. за 1 євро) є обґрунтованими ( 1297 євро х 31,6875 грн. = 41 088,06 грн.).

На підставі ст. 625 ЦК України також підлягають стягненню 3% річних від несвоєчасно виконаного зобов`язання, строк повернення позики, встановлений вимогою позивача - 14 грудня 2018 року, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних в сумі 1 233,00 грн. ( 41 088,06 грн. х 3 х 88 : 88 :100)

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір: за пред`явлення позову у розмір 768,40 грн. і за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 921,00 грн. (768,40 грн. - за подання позовної заяви + 1152,60 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 41 088 (сорок однієї тисячі вісімсот восьми) гривен 06 копійок, 3% річних від вказаної суми у розмірі 1 233 (однієї тисячі двохсот тридцяти трьох) гривен 00 копійок.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 1 921 (однієї тисячі дев`ятиста двадцяти однієї) гривен 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: М.С.Будулуца

О.І. Корчиста

Повне судове рішення складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий: О.О.Тимченко