Справа № 546/591/19
Номер провадження 2/541/857/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 серпня 2019 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретаря - Непокупної Л.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

в с т а н о в и в :

04.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя.

15.07.2019, на підставі ухвали суду від 27.06.2019 вищезазначена справа надійшла до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області для розгляду за підсудністю.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 вересня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 108. У шлюбі народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, через що часто виникають сварки. Сумісне життя і проживання в одному будинку, тимчасово стали неможливим. Фактичні шлюбні відносини припиненні, спільне господарство не ведеться. Суперечок з приводу місця проживання дитини не існує, син проживає разом із позивачкою. З лютого 2019 року, ОСОБА_2 проживає окремо у місті Полтава.

За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем тимчасово є неможливим і суперечить їх інтересам. А тому просить встановити режим окремого проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, але направила на адресу суду заяву з якої вбачається, що позов нею підтримується, а справу вона просить розглянути у її відсутності. В разі визнання відповідачем позову, просить провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав. Пояснив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 11 вересня 2015 року. Мають спільну неповнолітню дитину -сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дійсно, в зв`язку з постійними непорозуміннями, з лютого 2019 року проживають з дружиною окремо, а тому він не має заперечень відносно встановлення між ними режиму окремого проживання. Просить провести розгляд справи по суті в підготовчому судовому засіданні.

Згідно з ч.ч. 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 11 вересня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області зроблено відповідний актовий запис № 108, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 12, серії НОМЕР_2 (а.с.6)

Між сторонами фактичні шлюбні відносини припиненні, спільне господарство не ведеться, сторони проживають з лютого 2019 окремо, що підтверджується довідкою виданою секретарем Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 08.05.2019 (а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю доглядати за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно.

Відповідно до ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно.

Відповідно до ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні положень статей 119,120 СК України, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Як вбачається зі змісту ст. 119 СК України, для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

З матеріалів справи вбачається і сторони не заперечують, що вони у шлюбі тривалий час разом не проживають і шлюбні відносини не підтримують. Як спосіб вирішення питань вважають за необхідне встановити режим окремого проживання для них.

Режим окремого проживання подружжя, як альтернатива розлученню передбачає збереження сімейних відносин сторін та виконання ними взаємних обов`язків.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя (ст. 119 СК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини неможливісті та небажання дружини і чоловіка проживати спільно; сторони проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 89, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. ст. 119, 120 СК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_2 ) про встановлення режиму окремого проживання подружжя, задовольнити.

Встановити режим окремого проживання для подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шлюб між якими зареєстрований 11 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області про що зроблено відповідний актовий запис № 108, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко