КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9436/2019
Справа № 754/1672/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Таран Н.Г., ухвалене в м. Київ 21 грудня 2018 року за заявою представника відповідача Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» № 175 о/с від 07 грудня 2016 року про застосування дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

14 грудня 2018 року представник відповідача звернувся до суду із заявою щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на те, що відповідач протягом усього часу розгляду справи добросовісно користувався процесуальними правами та сумлінно виконував обов`язки, натомість позивач та її представник систематично ними нехтували, просив за результатами судового розгляду ухвалити рішення про відшкодування судових витрат відповідача на професійну правову допомогу в сумі 8800 грн. у відповідності до раніше поданої заяви, а також 1100 грн., загалом 9900 грн. відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року заяву представника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача 9900 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в матеріалах справи наявні повістки про виклик до суду скаржника та її представника, складені в день ухвалення оскаржуваного рішення - 21 грудня 2018 року. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази про направлення та про вручення скаржнику чи її представнику таких судових повісток. Таким чином, повідомлення про виклик до суду скаржника та її представника здійснені з порушенням вимог ст. 128 ЦПК України.

Також заперечувала проти визначеного відповідачем розміру судових витрат, із якими безпідставно, на її думку, погодився суд, враховуючи складність справи та фактично виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат. Звертала увагу, що наданий адвокатом опис послуг не є детальним, так як участь адвоката у судових засіданнях була за часом значно меншою, так, судове засідання 15 серпня 2018 року тривало 4 хвилини, хоча адвокат визначив час виконання - 2 години.

Зазначала, що докази понесення судових витрат у розмірі 1100 грн. подані відповідачем з порушенням вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - з пропуском п`ятиденного строку для подання таких доказів після ухвалення рішення.

До заяв про відшкодування професійної правничої допомоги від 06 грудня 2018 року та 14 грудня 2018 року відповідачем також не додано договору про надання правової допомоги, що передбачено ст. 137 ЦПК України.

19 червня 2019 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву», згідно якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказував, що положення ст. 270 ЦПК України не зобов`язує суд викликати сторони справи в судове засідання для прийняття додаткових рішень.

З метою спростування тверджень позивача щодо перевищення в розрахунку годин, надав таблиці, в яких детально розписаний рух адвоката та витрачений ним фактичний час - 18 годин, тобто загальні витрати, заявлені до сплати адвокатом Мусієнком Ю.П., є нижчими, ніж фактично витрачено часу.

Не погоджувався із доводами апеляційної скарги щодо порушення строків подання заяви понесення витрат у розмірі 1100 грн., зазначаючи, що 14 грудня 2018 року після реєстрації в держказначействі актів за договором № 01-012/18 представником відповідача подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу з урахуванням послуг з підготовки процесуальних документів по справі та за участь у засіданні суду, на загальну суму 9900 грн. Оплата наданих послуг здійснюється відповідачем, як бюджетною установою, за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України за кодом програмної класифікації видатків і кредитування після їх перевірки та попередньої реєстрації, яка була здійснена лише 14 грудня 2018 року.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 06 грудня 2018 року представником відповідача подано до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої додано копію опису послуг, наданих адвокатом Мусієнко Ю.П., копію акту здачі-приймання етапу робіт від 08 листопада 2018 року, копію рахунку на оплату від 08 листопада 2018 року, копію платіжного документа про перерахування коштів (а. с. 94 - 98).

Так, опис послуг, наданих у відповідності до договору про надання правової допомоги від 31 січня 2018 року № 01-012/18 за період з 31 січня 2018 року по 15 серпня 2018 року, містить наступні види послуг: 31 січня 2018 року - вивчення матеріалів справі за позовом ОСОБА_1 , підготовка клопотання про залишення позову без розгляду - 2 години, 01 лютого 2018 року - участь в судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 - 2 години, 18 квітня 2018 року - участь в судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 - 1 година, 14 серпня 2018 року - підготовка клопотання про закінчення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 - 1 година, 15 серпня 2018 року - участь в судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 - 2 години (а. с. 95).

08 листопада 2018 року замовником та адвокатом Мусієнком Ю.П. складено акт здачі-приймання етапу робіт згідно договору про надання адвокатських послуг та правової допомоги від 31 січня 2018 року № 01-012/18, згідно якого загальна вартість наданих послуг складає 8800 грн. без ПДВ (а. с. 96).

08 листопада 2018 року адвокатом Мусієнком Ю.П. складено рахунок-фактуру на суму 8800 грн. без ПДВ (а. с. 97).

На а. с. 98 наявна копія платіжного документа від 15 листопада 2018 року про перерахування коштів Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» на платіжні реквізити, зазначені у рахунку-фактурі адвоката Мусієнка Ю.П.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а. с. 105).

14 грудня 2018 року представником відповідача Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по м. Києву» надано до суду заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій, окрім раніше зазначеної суми 8800 грн., представник відповідача просив стягнути із позивача 1100 грн., які були акцептовані та сплачені відповідачем 10 грудня 2018 року.

До заяви додано опис послуг, а саме 06 грудня 2018 року - участь в судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 - 1 година (а. с. 106), акт № 2 здачі-приймання етапу робіт згідно договору про надання адвокатських послуг та правової допомоги від 31 січня 2018 року № 01-012/18 від 10 грудня 2018 року (а. с. 107), рахунок-фактура № 2 адвоката Мусієнка Ю.П. на суму 1100 грн. (а. с. 108).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи додаткове рішення від 21 грудня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що судом не вирішено питання про судові витрати, а оскільки представником відповідача подані належні докази щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних ним робіт та їх вартості, пред`явлена до стягнення сума не виходить за граничні рамки, встановлені ст. 137 ЦПК України, тому суд прийшов до висновку про задоволення заяви Мусієнка Ю.П. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач при розгляді цивільної справи.

Порядок і підстави ухвалення додаткового рішення регламентовані ст. 270 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що ст. 142 ЦПК України не містить вказівок на процесуальну форму розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду у вигляді додаткового рішення.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції не звернуто увагу, що п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначає порядок ухвалення додаткового судового рішення після ухвалення саме рішення, а не будь-якого іншого процесуального документу (судового рішення).

Враховуючи, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, суду першої інстанції необхідно було визначитися із процесуальною формою, яку необхідно застосовувати при вирішенні заяви відповідача про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат у такому випадку, однак суд усунувся від цього і ухвалив додаткове рішення за загальними положеннями п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення позивача про судовий розгляд заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує наступне.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Такі висновки суду суперечать вимогам ст. ст. 128, 130 ЦПК України та спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи (а. с. 110, 111) наявні повістки про виклик позивача та її представника, складені в день ухвалення оскаржуваного судового рішення - 21 грудня 2018 року. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази про направлення та про вручення таких судових повісток позивачу та його представнику.

Відтак, повідомлення про виклик учасників справи в судове засідання в разі його призначення мало бути зроблено судом першої інстанції із дотриманнями вимог Глави 7 ЦПК України.

Стосовно доводів щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленого розміру витрат на професійну допомогу та їх оцінки, апеляційний суд вважає, що оскільки додаткове рішення постановлено судом із грубим порушенням вимог процесуального закону та підлягає скасуванню, а розподіл судових витрат ст. 142 ЦПК України віднесено до компетенції суду першої інстанції, доводи заявника мають бути перевірені судом першої інстанції при розгляді заяви відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена у процесуальній формі додаткового рішення із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.