Справа № 242/4842/18
Провадження № 2/369/715/19
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Кулик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави в особі Міністерства Юстиції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної казначейської служби України, треті особи Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, приватне підприємство «Лекс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 24.04.2018 року у місті Київ між позивачами було укладено нотаріальний договір позики грошей від 24.04.2018 року за № 226, договір був посвідчений приватним нотаріусом Пірог Ю. С. Київського міського нотаріального округу, а саме позивач ОСОБА_2 передав, а позивач ОСОБА_3 прийняла у власність 1 567 530 (мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот тридцять ) гривень 00 копійок, що було еквівалентно згідно з курсом Національного Банку України на 24.04.2018 року - 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів. Договір позики є безвідсотковим. Також 24.04.2018 року в якості виконання грошового зобов`язання, був укладений договір іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Предметом іпотеки є: нерухоме майно - житловий будинок з земельною ділянкою, загальною площею 721.7 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1 .

16 серпня 2018 року позивачам випадково стало відомо, що інформація про зникнення запису про право власності ОСОБА_3 на будинок загальною площею 721.7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зробивши витяг 26.09.2018 року позивачі дізналися, що новим власником на будинок загальною площею 721,7 кв. м. розташованим за адресою АДРЕСА_1 є Приватне підприємство "ЛЕКС", .

У зв`язку з чим 27.08.2018 року позивачі направили запит до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з метою отримання рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42637427 від 21.08.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, а також, одне з головних питань, про наявність у Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, безпосередньо в розпорядженні державного реєстратора Власюка Анатолія Володимировича, судового рішення ухваленого іменем України та з відміткою набуття законної сили. У відповіді позивачам було відмовлено листом від 04.09.2018 року за № М-119.

Позивачі вважають, що були позбавлені права власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 невідомо ким та на якій основі, у незаконний спосіб, але замість того щоб Держава у особі органу Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області сприяла, орган залучається і створює додаткові перешкоди захисту права власності своєю протиправною діяльністю.

Так ОСОБА_2 втрачає право на забезпечення грошового зобов`язання за договором іпотеки, а також фактично втратив право на повернення своїх заощаджень за рахунок іпотеки. І саме головне, що за відсутності іпотеки, він би ніколи не запозичував би гроші в сумі 1 567 530 грн., що було еквівалентно згідно з курсом Національного Банку України на 24.04.2018 року - 60 000,00 доларів США 00 центів.

В той же час, ОСОБА_3 теж не пішла би на запозичення коштів, якби станом на 24.04.2018 року в неї не було впевненості, що в разі можливого настання не сприятливих обставин та неможливості повернути позику ОСОБА_2 грошима, їй не буде чим розрахуватись з позикодавцем за рахунок іншого, власного майна.

Позивач ОСОБА_2 звернувся 27.08.2018 року з запитом в якому просив надати офіційну інформацію про особу (осіб) та безпосередньо час, дату, місяць і рік незаконного втручання в діяльність державних реєстрів з метою роздрукування, і виготовлення копії примірника договору іпотеки без оформлення заставної від 24.04.2018, укладений між позивачем та іншою особою, посвідчений приватним нотаріусом Пірог Ю.С. та зареєстрований в реєстрі за номером 227.

Проте станом на 7.09.2018 йому так і не було надано відповідачем або іншою особою, що перебуває в його підпорядкуванні, відповіді на запитувану інформацію.

Завдані збитки ОСОБА_2 на підставі договору грошової позики від 24.04.2018 року та договору іпотеки від 24.04.2018 року становлять 1 567 530 (мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок, що було еквівалентно згідно з курсом Національного Банку України на 24.04.2018 року - 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів.

Завдані збитки ОСОБА_3 па підставі звіту про оцінки майна ПП «СВ Девелопмент» від 21.08.2018 року становлять 5 773 000 гри. (п`ять мільйонів сімсот сімдесят три тисячі) гривень, що за курсом НБУ станом на дату оцінки наближено складає 208 437,00 (двісті вісім тисяч чотириста тридцять сім) дол. США 00 центів.

Тому просили суд стягнути з Держави 7 340 530 грн. на справедливе відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з незаконними рішеннями, діями та бездіяльності органів державної влади, шляхом списання коштів з бюджетних рахунків в Державній казначейській службі України.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.11.2018 року було відкрито провадження у даній справі.

06.02.2019 року був поданий відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що Державна казначейська служба України в жодних відносинах з Позивачем не перебувала, його прав і законних інтересів не порушувала. Державна казначейська служба України зазначила, що з позовної заяви, за відсутності додатків, не зрозуміло, коли ОСОБА_3 володіла і на яких підставах володіла нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 . Не зрозуміло, коли і як Приватне підприємство «ЛЕКС» () стало новим власником будинку, коли і на підставі якого правочину воно є власником цього майна сьогодні. При цьому, якщо позивачі вважають таке володіння незаконним, то незрозуміло, чому ними не подавався позов про витребування майна із чужого незаконного володіння? Одночасно, Державна казначейська служба України не має інформації про звернення позивачів до правоохоронних органів, з приводу незаконного, з їх точки зору, заволодіння майном, що належало на праві власності ОСОБА_3 . Таким чином, Відповідач 3, на сьогоднішній день, не має підстав вважати доведеним факт того, що Приватне підприємство «ЛЕКС» () є власником спірного об`єкту нерухомості на незаконних підставах і позивачам нанесено матеріальну шкоду.

Що стосується розрахунку завданих збитків, то позивачі, збитки, завдані ОСОБА_2 оцінюють в 1 567 530,00 (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот тридцять) гривень, а збитки, завдані ОСОБА_4 в 5 773 000,00 гри. (п`ять мільйонів і сімсот сімдесят три тисячі) гривень. При цьому сума збитків, завданих (як вважає Позивач) ОСОБА_2 складається з сумою збитків завданих (як вважає Позивач) ОСОБА_4 складаються між собою. В той же час, згідно із Законом України «Про іпотеку» - У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Таким чином, взагалі розрахунок суми матеріальної шкоди, шляхом складання є некоректним, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону, така шкода відшкодовується за рахунок предмета іпотеки, а його вартість в цьому випадку, відповідно до звіту про оцінку майна ПП «СВ Девелопмент», складає 5 773 00,00 грн. Тобто, сума запозичених коштів, в будь якому випадку (відповідно і до Закону) має знаходитися в сумі вартості майна, яке і забезпечує цю позику. На сьогоднішній день Відповідач 3 не може зробити однозначних висновків про коректність оцінки спірного нерухомого майна, наявність самого Факту незаконного заволодіння майном і роль в ньому державних органів. Останні два факти мають бути встановлені правоохоронними органами.

Позивачі жодним матеріальним доказом не довели заподіяння їм моральної шкоди (фізичних чи моральних страждань) хоча і справедливо, відповідно до цього, не зазначений її розмір. Позивачі не вказують, яка саме моральна шкода була їм завдана, в яку суму оцінюється і якщо так, то яким чином обчислена. В позовній заяві відсутні вказівки, про заподіяння моральної шкоди, як такої і відповідно, що вона заподіяна неправомірними діями посадових осіб. Таким чином, нанесення моральної шкоди, підлягає спростуванню в повному обсязі. Державна казначейська служба України вважає, що у Позивача відсутні достатні підстави для відшкодування шкоди Державною казначейською службою України у зв`язку із недоведеністю обставин та необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

06.02.2019 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву про стягнення моральної та матеріальної шкоди від Міністерство юстиції України. Міністерство юстиції України ознайомившись із цивільним позовом вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 1173-1774 ЦК України характеризуються підстави, особливості суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного органу або органу місцевого самоврядування є, як правило, відповідне судове рішення (вирок суду), що набрало законної сили. Однак, жодних належних доказів, що підтверджують протиправних рішень, дій чи бездіяльності державного органу або органу місцевого самоврядування Позивачами до суду не надано. Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.07.2018 року у справі № Б8/183- 11 задоволено заяву ліквідатора ПП «Лекс» та визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута.

Окрім того, судом скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (номер запису про право власності - 10549857). Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Законом.

Враховуючи те, що ухвала господарського суду Київської області від 24.07.2018 у справі №Б8/183-11 набрала законної сили з моменту її прийняття, тобто 24.07.2018, право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна №24 підлягало скасуванню. Крім цього в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (що додана позивачами до матеріалів справи) наявний запис про державну реєстрацію іпотеки за ОСОБА_2 , який є чинним. Вважаємо за необхідне зазначити, що на момент подання позовної заяви до Києво-Святошинського районного суду Позивачам достеменно було відомо про всі обставини, що стосуються об`єкта нерухомого майна № 24, адже ними 20.08.2018 року подано апеляційні скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.07.2018 у справі № Б8/183-11. Окремо звертаємо увагу суду на відсутність у ОСОБА_2 підстав для подання позову, адже навіть надані Позивачами докази, спростовують його твердження про виключення запису про обтяження об`єкта нерухомого майна № 24.

13.02.2019 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву про стягнення моральної та матеріальної шкоди від Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області. В якій зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме інформаційна довідка № 154291481 від 29.01.2019 року. Право власності гр. ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна 24, а саме земельну ділянку :018:0135 розташовану за адресою АДРЕСА_1 скасовано 15.08.2018 року державним реєстратором Києво-Свигошинської районної державної адміністрації Савченко Н.А. на підставі Ухвали Господарського суду Київської області по справі №Б8/183-11 від 24.07.2018 р. Право власності гр. ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна 24, а саме житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , скасовано 15.08.2018 року державним реєстратором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Савченко Н.А. на підставі Ухвали Господарського суду Київської області по справі № Б8/183-11 від 24.07.2018 року.

28.02.2019 року Доповнення до заперечень (відзиву) на позовну заяву про стягнення моральної та матеріальної шкоди від Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що Державна казначейська служба України. Ознайомившись з рішенням Господарського суду Київської області від 24 липня 2018 року по справі № Б8/183-11, Державною казначейською службою України з`ясовано, що Позивачі мали бути сторонами розгляду справи за заявою ліквідатора ПП «Лекс», арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. Саме цим рішенням ухвалено задоволення заяви ліквідатора ПП «Лекс» (арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.) про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, в межах провадження у справі № Б8/183-11 про банкрутство ПП «Лекс».

Саме цим судовим рішенням було визнано недійсними результати з продажу майна Приватного підприємства «Лекс» (08110, Київська область, Києво-Святошинський район, село Михайлівка-Рубежівка, вулиця Жовтнева, будинок 30-Б; ), а саме: житлового будинку загальною площею 721,7 кв. м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0808 га за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0808 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий :01:018:0135, який оформлено протоколом №4 від 14.07.2015, проведення другого (повторного) аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості шляхом визнання недійсним: 1) протоколу Товарної біржі «Центральна Українська біржа» № 4 від 14.07.2015 проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю.

Пунктом 3 цієї ухвали скасовано свідоцтво про придбання нерухомого манна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство серії та номер: 1505, виданого 24.07.2015 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В.

Пунктом 4 скасовано дублікат свідоцтва про Придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство серії та номер: 957, виданого 27.03.2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та скасовано державну реєстрацію права власності за номером запису про право власності - 10549915, дата державної реєстрації 24.07.2015 року, реєстратор: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіна Н.В. Причина винесення такого рішення полягала в тому, що вказаний аукціон з продажу майна Банкрута на думку суду відбувався з грубим порушенням приписів Закону про банкрутство, зокрема ст. 69, 75 Закону, оскільки при здійсненні дій щодо підготовки до проведення аукціону предметом торгів був лише житловий будинок, та не було зазначено жодних відомостей про те, що на продаж також виставляється земельна ділянка, належна Боржнику. Ліквідатор Банкрута зазначав, що протокол проведення аукціону не містив відомостей про адресу сторінки веб-сайту, на якій розміщено відомості про проведення аукціону, отже вказаний протокол не відповідав вимогам статті 75 Закону про банкрутство. Крім того ліквідатор зазначав, що акт про передання права власності на нерухоме майно не відповідає ст. 75 Закону про банкрутство. Саме позивачами мало оскаржуватися вищенаведене рішення суду першої інстанції до Північного апеляційного господарського суду, який і скасував рішення суду першої інстанції 29 листопада 2018 року. Саме відповідно до цього рішення і було зроблено запис в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Не можна вважати, що цей запис було внесено самовільно і безпідставно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 18.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначене справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивачі не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 та представник третьої особи Кулик О.І. просили в задоволенні позову відмовити. ,

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 24.04.2018 року у місті Київ між позивачами було укладено нотаріальний договір позики грошей від 24.04.2018 року за №226, договір був посвідчений приватним нотаріусом Пірог Ю. С. Київського міського нотаріального округу, а саме позивач ОСОБА_2 передав, а позивач ОСОБА_4 прийняла у власність 1 567 530 (мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот тридцять ) гривень 00 копійок, що було еквівалентно згідно з курсом Національного Банку України на 24.04.2018 року - 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів. Договір позики є безвідсотковим.

Також 24.04.2018 року в якості виконання грошового зобов`язання, був укладений договір іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Предметом іпотеки є: нерухоме майно - житловий будинок з земельною ділянкою, загальною площею 721.7 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу від 26.09.2018 року, встановлено що власником на будинок загальною площею 721,7 кв. м. розташованим за адресою АДРЕСА_1 є Приватне підприємство "ЛЕКС", .

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при і здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

ВСУ у Постанові також визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди. Це і є той основний маячок, на світло якого на даний момент повинні орієнтуватися адвокати під час здійснення представництва та захисту інтересів своїх клієнтів, зокрема у питаннях формування доказової бази і тактики доведення. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що право власності гр. ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна 24, а саме земельну ділянку :018:0135 розташовану за адресою АДРЕСА_1 скасовано 15.08.2018 року державним реєстратором Києво-Святошинської районної державної адміністрації Савченко Н.А. на підставі Ухвали Господарського суду Київської області по справі № Б8/183-11 від 24.07.2018 р.

Також встановлено, що ухвала Господарського суду Київської області від 24.07.2018 у справі № Б8/183-11 набрала законної сили з моменту її прийняття, тобто 24.07.2018, право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна №24 підлягало скасуванню.

Саме відповідно до цього рішення і було зроблено запис в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. А тому не можна вважати, що цей запис було внесено самовільно і безпідставно.

Тобто в діях держави в особі Міністерства Юстиції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної казначейської служби України не міститься протиправних дій щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку відмовити в позовних вимогах.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 319, 321, 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави в особі Міністерства Юстиції України, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної казначейської служби України, треті особи Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, приватне підприємство «Лекс» про стягнення матеріальної та моральної шкодивідмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 17 жовтня 2019 року.

Суддя