Справа №463/3326/19
Провадження №2/463/1200/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Війтівській» про визнання недійсним рішення установчих зборів, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила визнати недійсним рішення установчих зборів від 23.04.2016, прийняте за результатами розгляду питання № 4 порядку денного «Про обрання органів управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

До судового засідання представником відповідача подано до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК, оскільки аналогічний спір між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже був предметом судового розгляду у справі № 463/3644/17. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.10.2018, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 12.03.2019, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову до ОСББ «На Війтівській» про визнання неправомочними установчих зборів по створенню ОСББ «На Війтівській» від 23.04.2016, визнання недійсними протоколу № 1 установчих зборів від 23.04.2016 та статуту ОСББ «На Війтівській». Предмет і підстави позову у цій справі охоплюються предметом і підставами позову у справі № 463/3644/17, у зв`язку з чим провадження у цій справі слід закрити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав письмове клопотання про закриття провадження у справі з підстав зазначених у ньому. Додатково пояснив, що з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 462/2646/17, сформульованого у Постанові від 06.02.2019 за участю сторін цієї справи, наявні підстави для розгляду відповідного спору в порядку господарського судочинства, що є самостійною підставою для закриття провадження у цивільній справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечив, оскільки спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 463/3644/17, так як у новому позові позивачем зазначені додаткові підстави позову. Крім того, відсутні підстави для закриття провадження у справі з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 462/2646/17, сформульованого у Постанові від 06.02.2019 за участю сторін цієї справи, оскільки спір у цій справі за змістом не є ідентичним спору, що був предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі слід закрити. Цей висновок підтверджується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За змістом ст. 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Як вбачається із правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 462/2646/17, сформульованого у Постанові від 06.02.2019 за участю сторін цієї справи, спір у цій справі є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Як убачається з матеріалів справи та позовних вимог, позивач є мешканкою будинку та власницею квартири в будинку, який увійшов до новоствореного та зареєстрованого ОСББ «На Війтівській». При цьому вважає, що при проведенні установчих зборів та під час складення протоколу установчих зборів зі створення ОСББ «На Війтівській» були допущенні порушення, які є підставою для визнання недійсним рішення установчих зборів від 23.04.2016, прийнятого за результатами розгляду питання № 4 порядку денного «Про обрання органів управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».Таким чином, допущено порушення її житлових прав.

Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем - мешканкою будинку, що увійшла до новоствореного та зареєстрованого ОСББ «На Війтівській», яка має право брати участь у його діяльності, та новоствореним ОСББ з питань створення, діяльності та управління такою юридичної особою.

За таких обставин, цей спір стосується приватного інтересу, а саме права позивача як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на її думку, при створенні та обранні органів управління юридичної особи - ОСББ «На Війтівській».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначається у зазначеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, цей спір не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах. При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15, заповнюючи цю прогалину закону, зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства. Отже, цей спір має вирішуватися за правилами ГПК незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК)

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спір у цій справі виник між юридичною особою та її учасником (членом), такий пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням такою юридичною особою, не стосується трудових спорів, а тому підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та належить до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку господарського судочинства шляхом звернення до Господарського суду Львівської області.

Крім того, судом встановлено, що дійсно аналогічний спір між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже був предметом судового розгляду у справі № 463/3644/17. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.10.2018, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 12.03.2019, ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову до ОСББ «На Війтівській» про визнання неправомочними установчих зборів по створенню ОСББ «На Війтівській» від 23.04.2016, визнання недійсними протоколу № 1 установчих зборів від 23.04.2016 та статуту ОСББ «На Війтівській». Предмет і підстави позову у цій справі охоплюються предметом і підставами позову у справі № 463/3644/17, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі, яка передбачена у п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК.

Разом із тим, оскільки з часу публікації в ЄРСР Постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 за участю сторін цієї справи, в якій сформульовано правовий висновок про юрисдикційну належність відповідної категорії спорів до господарського судочинства, суд вважає, що провадження у цій цивільній справі підлягає закриттю саме з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 205, 255, 257, 260, 261, 354, 377 ЦПК України, суд, -

постановив:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Війтівській» про визнання недійсним рішення установчих зборів закрити.

Роз`яснити право позивача ОСОБА_5 на звернення із зазначеним вище позовом в порядку господарського судочинства.

Повний текст ухвали суду складено і підписано 26.12.2019.

Ухвала суду у відповідності до ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Мармаш В. Я.