Дата документу 05.12.2019
Справа № 334/3320/15-ц
Провадження № 6/334/94/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі судових засідань Алєйніковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Запоріжжя заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ :

Боржник звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до якої просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, яке встановлено на нього ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року по справі № 334/3320/15-ц.

Свою заяву мотивує тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року було задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області Зюбрицького A.B. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх обов`язків за рішенням Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 16 червня 2015 року, що з 13.03.2017 року виконується органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України.

Заявник зазначає, що на даний час відпали підстави вважати, що він ухиляється від виконання свого обов`язку щодо виконання рішення суду, виходячи з того, що 15 червня 2017 року боржником до відділу примусового виконання рішень було направлено заяву, в якій він повідомив про те, що працює у TOB «ПІДПРИЄМСТВО ЗАПОРІЖМЕТАЛУРГРЕМОНТ», має постійне джерело доходу, та запропоновано державному виконавцю звернути стягнення на заробітну плату, у зв`язку з чим на погашення заборгованості з заробітної плати було утримано 5 321,29 грн. Крім того, боржник погашає заборгованість у добровільному порядку, а саме боржником сплачено 13 906,58 грн. Загальний розмір погашеної заборгованості становить 19 227.87 грн. Зазначені дії свідчать про бажання боржника погашати заборгованість не лише у примусовому, а й у добровільному порядку. Водночас, 29 вересня 2017 року державним виконавцем за участю представника стягувача TOB «Фінансова компанія Інновація» було здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, під час якого встановлено, що майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. Боржник не перешкоджав доступу державного виконавця до свого житла, що встановлено Ленінським районним судом м. Запоріжжя 24 травня 2018 року під час розгляду подання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького A.B. про примусове проникнення до житла боржника у справі №334/3320/15-ц. Боржник зазначає, що з 01 березня 2010 року по 31 липня 2018 року працював у TOB «ПІДПРИЄМСТВО ЗАПОРІЖМЕТАЛУРГРЕМОНТ» на посаді інженера-механіка, проте виконання трудових обов`язків потребувало систематичного виїзду за межі України, через що останній був позбавлений можливості поїхати у відрядження, оскільки є обмеженим у праві виїзду за межі України, що стало підставою для подальшого звільнення боржника з підприємства. На даний час, у заявника з`явилася можливість отримати стабільну роботу за кордоном з достатньо великою заробітною платою, оскільки 14 січня 2019 року між ним та ВАТ «Лортеса» був укладенний трудовий контракт, відповідно до якого боржника приймають на роботу до товариства на посаду менеджера по продажам-водія легкового автомобіля, строком на 12 місяців, однак, наявність встановленого судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позбавляє останнього можливості отримати стабільну роботу та заробітну плату.

В судове засідання заявник не з`явився, представником заявника надано заяву про розгляд скарги без їхньої участі.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки.

Представником Державної іпотечної установи 22.10.2019 року надано заяву про розгляд скарги без його участі та відзив на скаргу боржника, в якій просить відмовити у задоволені заяви, виходячи з наступного. Представник зацікавленої особи зазначає, що боржник не допускав державного виконавця на територію іпотечного майна для огляду чи визначення вартості майна, тому державний виконавець періодично звертався до суду з відповідним поданням, та отримував ухвали про примусове входження до житла. Крім того, 27.01.2016 року на все рухоме та нерухоме майно боржника був накладений арешт та заборонено його відчуження. 16.03.2016 року в ході проведення виконавчих дій перевірити майновий стан боржника за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 , не виявилось можливим, оскільки доступу до вказаного будинку ніхто не надав, про що складений акт. Згідно бази даних АІС «Автомобіль» за боржником на праві власності зареєстрований транспортний засіб марки «Porshe Cayenne», 2007 року випуску, колір синій, державний номер НОМЕР_1 . 16.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про розшук зазначеного автомобілю та направлено до органів поліції для виконання. 10.05.2016 року до державного виконавця надійшла інформація про місцезнаходження автомобілю. З метою складання акту опису та арешту транспортного засобу та його вилучення було здійснено виїзд на майданчик для паркування торгівельного центру «Епіцентр», який розташований за адресою : м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 1-в, під час якого боржник здійснив наїзд на державного виконавця ОСОБА_3 та залишив місце ДТП. Державного виконавця було доставлено до лікарні та встановлено забій м`яких тканин в області лівого галиностопного суглобу. 10.05.2016 р. державним виконавцем за участю двох понятих було складно акт, яким було засвідчено вищевказані події. Дані події зазначені в ухвалі від 17 лютого 2017 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя, які характеризують ОСОБА_2 , як не добропорядну особу, яка ухиляється від виконання рішення суду. Водночас, 25.07.2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Іпотечний договір № 2-1803-0781, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передає Іпотекодержателю будинок житловий АДРЕСА_1 , житловою площею 102,8 кв.м., загальною площею 281,5 кв.м., що належить боржнику на праві власності. Однак, 23.10.2014 року державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Бачуриним О.Ю. було проведено реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 08.11.2004 року, зареєстрованого за № 3023, але площа будинку зазначена в розмірі 220,3 кв.м. Отже, зменшення площі житлового будинку АДРЕСА_1 було здійснено без письмової згоди Іпотекодержателя, чим порушено умови Договору іпотеки від 25 липня 2008 року № 2-1803-0781, а саме п. 8.1.8. Представник підтверджує, що 29.09.2017 року державним виконавцем за участю представника стягувача за виконавчим провадженням № 50216032 TOB «Фінансова компанія Інновація» було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 . Запоріжжя, АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 , буд 21, проте зазначає, що під час здійснення виконавчих дій за зазначеною адресою особами, що перебували в будинку, а саме ОСОБА_5 було відмовлено в доступі державного виконавця до будинку у зв`язку з тим, що даний будинок на теперішній час орендується ОСОБА_5 згідно договору від 01.03.2016 року, а ОСОБА_6 на теперішній час в ньому не проживає, на підставі чого державним виконавцем було складено акт. Згідно листа Департаменту реєстраційних послуг від 27.07.2018 року за вих. № 01-17/02/4811 було повідомлено, що за вказаним вище будинком значиться місце проживання ОСОБА_5 з 20.02.2017 року, інші зареєстровані особи відсутні, в заявах ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження зазначалась адреса: АДРЕСА_4 , чим було порушено боржником п. 5.3 Договору про відкриття кредитної лінії № 2-1803-078К від 25.07.2008 року, оскільки установа не отримувала повідомлення від боржника, стосовно зміни будь яких даних. Крім того зазначив, що судовими рішеннями зафіксовано та доведено систематичне ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, а отже дії державного виконавця, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України законні і не підлягають оскарженню.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву боржника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, дослідивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, і саме з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх обов`язків за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за яким видано виконавчий лист № 334/3320/15-ц.

27 березня 2017 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено листом № 64/В-3070 ОСОБА_1 про початок виконання ДПС України з 13.03.2017 року ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року за № 334/3320/15-ц про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за меді України.

Копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 підтверджуються доводи боржника щодо його місця роботи на посаді інженера-механіка у ТОВ «ПЗМР» у період з 01.03.2010 року по 31.07.2018 року та на посаді директора ТОВ «РБК «Південний» у період з 01.08.2018 року по 30.11.2018 року.

Наказом директора ТОВ «ПЗМР» за № 3/17-в від 19 червня 2017 року, направлено інженера-механіка ОСОБА_1 до м. Вільнюса, Литва, для виконання ремонту машин та обладнання промислового призначення, що належить ВАТ «Лортеса» на 82 дні з 10 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно.

Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області листом від 22.02.2019 року за № 942-6-034 повідомило, що на виконанні у відділу перебуває зведене виконавче провадження ВП № 52166634 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб, за час перебування якого на рахунок відділу для погашення заборгованості ОСОБА_1 надійшли кошти загальною сумою 19227,87 грн.

До складу зведеного виконавчого провадження входять три виконавчі провадження:

- ВП №49871102 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду по справі №334/3320/15-ц м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №2-1803-078К від 25.07.2008 р. станом на 10.02.2015 р.: 66908,15 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1257,31 доларів США - строкова заборгованість по процентам, 25579,81 доларів США - прострочена заборгованість по процентам, а всього 93745,27 доларів США, та пеню за період з 10.02.2014 р. по 10.02.2015 р. у сумі 981764,79 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3654,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року по справі №334/3320/15-ц замінено стягувача правонаступником - Державною іпотечною установою.

- ВП №50216032 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь TOB «Фінанс траст Груп» 1568520,82 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2017 року по справі №337/7920/14-ц, замінено стягувача на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ».

- ВП №43137918 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/814/357/2012, виданого 19.06.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ПАТ «МегаБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається з залишку по кредиту у розмірі 1484439,89грн., залишку нарахованих та несплачених процентів - 16516,70 грн., штрафу за несвоєчасну сплату процентів - 4755,98 грн., та штрафу за несвоєчасну сплату кредиту - 371109,97 грн., а разом 2026822,54 грн.

28 серпня 2019 року між ВАТ «Лортеса» та ОСОБА_1 укладено трудовий контракт № 23-19, відповідно до якого товариство приймає на роботу боржника на посаду менеджера з продажу водія легкового автомобіля строком 12 місяців.

За положеннями частин 5, 8 ст. 441 ЦПК, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, у випадку, якщо обставини, які стали підставами для обмеження боржника у праві виїзду за межі України перестануть існувати, то боржник має право звернутися до суду із вмотивованою заявою про їх скасування, в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

При вирішенні питання про відсутність підстав для застосування встановлених судом обмежувальних заходів мають враховуватися, європейські принципи (пропорційність втручання, легітимність мети тощо), а також конкретні обставини, які мають свідчити про виконання боржником своїх обов`язків та характер перешкод, що створюють встановлені обмеження для певної особи.

У справі «Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria)» (рішення від 26.11.2009, заява № 34383/03) Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям, а саме ґрунтуватися на законі; переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції; та знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому вжиття обмежувальних заходів з метою стягнення неоплачених боргів може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості (пункт 49).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення у справах «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96; «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35; «Рінер проти Болгарії», § 121).

Європейський Суд підкреслює, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, щоб порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (пункт 50).

Відтак скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність на тепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Обов`язки боржника у виконавчому провадженні, виконання яких також має враховуватись при визначенні виправданості обмежень, передбачені частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону «Про виконавче провадження» та включають: обов`язок невідкладно повідомити виконавця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження;утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння для проведення виконавчих дій;подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника;повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;надавати пояснення за фактами невиконання рішень тощо.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Згідно частин першої, третьої статті 12, частин першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга стаття 77 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, станом на момент звернення приватного виконавця до суду з поданням рішення суду боржником не виконано.

З 08 лютого 2017 року по 15 січня 2019 року боржник ОСОБА_1 частково здійснив погашення заборгованості на загальну суму 19227,87 грн., що підтверджується листом ВПВР УДВС у Запорізькій області. Таким чином, на думку суду, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон як забезпечувальний захід дієво впливає на поведінку боржника з виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду.

При цьому жодного доказу підтвердження факту неможливості отримання боржником доходу на території України для погашення боргових зобов`язань за виконавчими листами суду не надано.

Тому з урахуванням співмірності сплаченого боргу розміру стягнутої заборгованості наведені обставини не дають підстав вважати про відсутність ухилення боржника від виконання рішення суду, обов`язковість виконання якого гарантована законом.

Відтак, приймаючи до уваги наявність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх боргових зобов`язань, а також ті обставини, що заборгованість в повному обсязі несплачена, враховуючи хронологічний період невиконання судового рішення, суд дійшов висновку про те, що застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України є виправданим, та на думку суду, сприятиме виконанню ним судового рішення. Підстави для його скасування на час розгляду справи відсутні.

Обов`язки боржника виконавчого провадження, встановлені статтею 19 Закону «Про виконавче провадження» своєчасно та в повному обсязі не виконує, що є підставою для відмови в задоволені клопотання про скасування обмеження права виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 259, 441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (вручення).

Повний текст ухвали виготовлено 05 грудня 2019 року.

Суддя О.М. Гнатюк