Справа № 490/7372/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

на розгляд іншому суду

28 серпня 2019 суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П. розглянувши матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. про розшук боржника ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із поданням про розшук боржника ОСОБА_1 , стягувач ПАТ "Дельта Банк" у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 07.12.2009 року справа № 2-3953/09 про стягнення на користь ВАТ "Кредитпроабнк" з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом у розмірі 239202,94 грн.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3)

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

При визначенні підсудності даного подання приватний виконавець посилався на те, згідно ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України, яка передбачає, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" Місце виконання рішення суду визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання,перебування,роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Місце проживання або місце перебування фізичної особи, визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року На 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Місце проживання адміністративно територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації.

Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: 1) паспорт громадянина України, 2) тимчасове посвідчення громадянина України, З) посвідка на постійне проживання, 4) посвідка на тимчасове проживання, 5) посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, 6) посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, 7) довідка про звернення за захистом в Україні.

Місце роботи місце, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу та підприємство, установа, організація, фізична особа, фізична особапідприємець, виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. (КЗпП України)

Підтвердженням місця роботи фізичної особи є довідка, яка видається підприємством, установою, організацією, фізичною особою, фізичною особою підприємцем або відповідь на електронний запит до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, відділу Персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж Управління Пенсійного фонду України.

Місце знаходження майна адреса, за якою знаходиться майно, належне боржнику, що має бути підтверджено документально: заявою стягувача з долученням підтверджуючих документів, інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У випадку пред`явлення виконавчого документа на виконання за місцем знаходження майна боржника, стягувач, разом із заявою про прийняття виконавчого документа на виконання, повинен надати докази про належність майна боржнику (інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) або докази про місце перебування майна, належного боржникові.

У разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації боржника, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви повинно бути додано належні документи, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває чи працевлаштований за адресою, зазначеною у заяві.

Отже подання державного або приватного виконавця про розшук боржника підлягає розгляду судом за місцем виконання відповідного рішення ( а не за місцем перебування приватного виконавця) або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Із матеріалів, доданих до подання приватного виконавця, вбачається, що останнє відоме зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 в Україні розташоване в АДРЕСА_1 , така ж адреса боржника зазначена і у виконавчому документі.

Жодних даних про наявність місця перебування, роботи на території Центрального району м. Миколаєва - приватним виконавцем не зазначено.

Відомості про наявність у боржника нерухомого майна на території Центрального району м. Миколаєва суду не надані.

Таким чином, подання приватного виконавця про розшук боржника ОСОБА_1 не підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З урахуванням положень ч.4 ст. 441 ЦПК України та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», - Центральний районний суд м. Миколаєва не є судом, встановленим законом для розгляду подання приватного виконавця щодо розшуку боржника ОСОБА_1 , останнім відомим місцем проживання якого є Інгульський район м АДРЕСА_2 Миколаєва, а також судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, є Печерський районний суд м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України,суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищевикладене, матеріали подання слід передати до Печерського районного суду м. Києва.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст. 32Цивільного процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 31, 353, 354, 438 ЦПК України, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»,суддя, -

УХВАЛИВ:

Матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. про розшук боржника ОСОБА_1 - передати за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: Н.П. Черенкова