Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 562/706/16-ц

провадження № 61-16624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Обслуговуючий кооператив «Господарський кооператив «Господар», відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Богдашівська сільська рада Здолбунівського району Рівненської області, Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Господарський кооператив «Господар» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Обслуговуючий кооператив «Господарський кооператив «Господар» (далі - ОК «ГК «Господар») звернувся до суду до

ОСОБА_1 , треті особи: Богдашівська сільська рада Здолбунівського району Рівненської області, Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області, про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації речового права.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення загальних зборів

від 09 лютого 2013 року створено ОК «ГК «Господар», основним видом якого є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 20 березня 2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації для передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1048 га сільськогосподарського призначення.

27 квітня 2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1048 га, для ведення особистого селянського господарства, та здійснено реєстрацію права власності на указану земельну ділянку.

Посилаючись на те, що члени кооперативу є власниками сараїв і гаражів на площі 1,4 га згідно з розробленим генеральним планом, яким передбачено також розміщення септиків, зокрема, на земельній ділянці, яка передана у власність відповідачу, ОК «ГК «Господар», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку площею 0,1048 га та реєстрацію права власності; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суд Рівненської області від 13 грудня 2016 року (у складі судді Кушніра О. Г.) позов ОК «ГК «Господар» задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно

від 27 квітня 2015 року, індексний номер 36797658, видане

ОСОБА_1 , та скасовано державну реєстрацію права на нерухоме майно, індексний номер 36797809 - земельної ділянки площею 0,1048 га для ведення особистого селянського господарства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при розробленні документації та видачі ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держземаганства у Рівненській області від 20 березня 2015 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно не було враховано права інших користувачів цією земельною ділянкою, а саме членів кооперативу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року рішення Здолбунівського районного суд Рівненської області від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОК «ГК «Господар» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до вимог частини першої статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.Проте, позивачем не додано жодних правовстановлюючих документів, оформлених у встановленому законом порядку, які б підтверджували право власності позивача на спірну земельну ділянку або на розташовані на ній об`єкти нерухомості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОК «ГК «Господар» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги, що при розробленні документації та видачі відповідачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно були порушені права членів кооперативу. Крім того, апеляційний суд не надав правової оцінки розташуванню на земельній ділянці відповідача повітряної лінії електропередачі, за якою постачається електрична енергія до господарських приміщень членів кооперативу.

Разом з тим, при ухваленні рішення апеляційний судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки рішення органу місцевого самоврядування прийняте у 1990 році, тому повинні бути застосовані норми ЗК Української РСР.

Доводи інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 562/706/16-ц (провадження № 61-16624св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Виконавчого комітету Здолбунівської районної ради народних депутатів Рівненської області від 25 квітня

1990 року дозволено радянському господарству «Комунар» (далі - радгосп «Комунар») проводити будівництво гаражів і господарських приміщень на рільних землях радгоспу на площі 1,4 га згідно з розробленим генеральним планом, яким передбачено розміщення септиків (двох зі сторони господарських приміщень та одного зі сторони гаражів), з усіма вимогами районної державної санітарно-епідеміологічної станції і комітету по охороні природи.

На підставі рішення загальних зборів від 09 лютого 2013 року створено

ОК «ГК «Господар», основним видом якого є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до листа від 26 січня 2015 року Богдашівська сільська рада Здолбунівського району Рівненської області не заперечує щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1048 га у власність для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка ніким не використовувалась у попередні роки.

Згідно з довідкою державної статистичної звітності (форма № 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданої управлінням Держземагенства у Здолбунівському районі Рівненської області від 26 січня 2015 року, земельна ділянка, яка проектувалася для відведення ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства обліковувалася за землями запасу сільськогосподарського призначення Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області загальна площа ділянки становить 0,1048 га, з них сільськогосподарські угіддя 0,1048 га, у тому числі рілля 0,1048 га.

Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 20 березня 2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації для передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1048 га сільськогосподарського призначення.

27 квітня 2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1048 га, для ведення особистого селянського господарства, та здійснено реєстрацію права власності на указану земельну ділянку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною другою статті 78 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про кооперацію»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Відповідно до статті 152 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами право власності або право користування спірною земельною ділянкою.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав ОК «Господарський кооператив «Господар» посилався на статтю 152 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка передбачає захист прав на земельну ділянку.

Разом з тим, позивачем право власності або право користування спірною земельною ділянкою не підтверджено жодним доказом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з відповіддю, наданою голові ОК «ГК «Господар» Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, кооперативу необхідно було подати до обласної державної адміністрації завірений в установленому порядку список членів кооперативу, схему забудови земельної ділянки із зазначенням власників нерухомого майна та копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці.

У судовому засіданні представники позивача вказували, що з 78 членів кооперативу право власності на нежитлове господарське приміщення має тільки одна особа. Інші члени кооперативу користуються сараями і гаражами тривалий час, однак у них відсутні будь-які документи, що підтверджували б їх право на вказані об`єкти нерухомого майна.

Позивач зазначав, що при будівництві сараїв були облаштовані дві ємності для відходів (септики) і в даний час ці ємкості знаходяться на земельний ділянці відповідача, а тому передачею у власність спірної земельної ділянки відповідачу права членів кооперативу порушені.

Проте, технічної (будівельної) документації щодо будівництва, облаштування, введення в експлуатацію даних септиків, документи передачі цих об`єктів у власність або користування членам кооперативу матеріали справи не містять.

Відповідно статей 125, 126 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідач у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку та здійснив державну реєстрацію, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 20 березня 2015 року про надання дозволу на розроблення технічної документації для передачі у приватну власність земельної ділянки є чинним та ніким не оскаржувався.

Також апеляційний судом встановлено, що заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року у справі № 562/2405/15-ц позов ОСОБА_1 до ОК «ГК «Господар» про усунення перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою задоволено. Зобов`язано ОК «ГК «Господар» прибрати з належної ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки площею 0,1048 га, для ведення особистого селянського господарства, сміття та продукти тваринної життєдіяльності та не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши, що позивачем не додано на підтвердження жодних правовстановлюючих документів, оформлених у встановленому законом порядку, які б підтверджували право власності позивача на спірну земельну ділянку або на розташовані на ній об`єкти нерухомості, та врахувавши, що рішенням суду від 22 січня 2016 року встановлено відсутність документів про правомірність облаштування септиків на земельній ділянці відповідача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав правової оцінки розташуванню на земельній ділянці відповідача повітряної лінії електропередачі, за якою постачається електрична енергія до господарських приміщень членів кооперативу, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2013 року між ПАТ «Рівнеобленерго» та ОК «ГК «Господар» укладений договір про постачання електричної енергії.

Відповідно до відповіді від 10 серпня 2016 року ПАТ «Рівнеобленерго» вказувало, що вказані об`єкти, а саме електричні опори та лінія електропередачі, що знаходяться на земельній ділянці на території Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області не перебувають на балансі ПАТ «Рівнеобленерго». Товариство не визначало місце будівництва, не володіє інформацією про наявність чи відсутність охоронних зон, технічної документації чи осіб причетних до встановлення вищевказаних електротехнічних споруд.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами виготовлення технічної документації на будівництво та встановлення (будівництво) ліній електромереж.

Доводи касаційної скарги, що при ухваленні рішення апеляційний суд повинен був застосувати норми ЗК Української РСР, є безпідставними, оскільки рішення Виконавчого комітету Здолбунівської районної ради народних депутатів Рівненської області від 25 квітня 1990 року мало відношення до радгоспу «Комунар», яким дозволено проводити будівництво гаражів і господарських споруд на рільних землях радгоспу на площі 1,4 га відповідно до розробленого генерального плану, за яким передбачене розміщення септиків. Проте, вказаний радгосп «Комунар» ліквідований, крім того, доказів передачі прав та обов`язків позивачу матеріали справи не містять.

Отже, апеляційний суд вірно застосував норми матеріального права у справі, яка переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Рішення апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Господарський кооператив «Господар» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк