Ухвала

Іменем України

27 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 640/19631/18-ц

провадження № 61-15167ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Богдана Борисовича на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 09 грудня 2009 року в розмірі 27 930 020 грн.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 в межах суми заявлених позовних вимог 27 930 020 грн, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; приміщення площею 58,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26702909.

Заява мотивована тим, що 09 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав від нього 1 000 000 доларів США зі строком повернення до 10 лютого 2010 року, на підтвердження чого ОСОБА_1 написав відповідну розписку. Станом на 17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, зазначений у договорі. Неодноразові звернення до відповідача про сплату боргу в добровільному порядку не призвели до позитивного результату. Відповідач не бажає повертати борг та одночасно намагається позбутися свого майна - вивести активи, що залишилися у його власності. Також, відповідач за період з 2013 року по 2018 рік 120 разів перетинав державний кордон. Вважає, що існує велика ймовірність того, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути або зменшитись за кількістю. Враховуючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим фактичне виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, у зв`язку з повною передачею відповідачем власного майна третім особам.

Київський районний суд міста Харкова ухвалою від 29 травня 2019 року заяву задовольнив. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах суми заявлених позовних вимог, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та приміщення площею 58,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26702909.

30 травня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про виправлення описки, в якій зазначив, що в резолютивній частині ухвали не вірно вказано всі необхідні відомості про стягувача та боржника.

Київський районний суд міста Харкова ухвалою від 30 травня 2019 року виправив допущені описки в резолютивній частині ухвали Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2019 року та виклав наступні абзаци резолютивної частини в наступній редакції: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , в межах суми заявлених позовних вимог - 27 930 020 грн, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101та приміщення площею 58,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26702909; стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 .

Харківський апеляційний суд постановою від 24 липня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2019 року та ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 30 травня 2019 року змінив. Заяву ОСОБА_2 задовольнив частково. Заборонив відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та приміщення площею 58,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 26702909. В іншій частині ухвали суду залишив без змін.

08 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Б. Б. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права, зокрема підстав для застосування заходів забезпечення позову не має, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову буде ухилятися від його виконання, а не вжиття таких заходів зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду. Застосовані судами попередніх інстанцій заходи забезпечення позову не є адекватними заявленим у позові підставам позову, не враховують усі обставини справи, зокрема, дії сторін по справі, необґрунтовано та не співмірно обмежують права відповідача у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Київський районний суд правильно виходив з того, що наявні правові підстави для забезпечення позову, оскільки такий вид забезпечення позову є адекватним позовним вимогам та унеможливить порушення прав інших осіб до розгляду справи по суті.

Апеляційний суд змінюючи ухвали судів першої інстанції та забезпечуючи позов у вигляді заборони відчуження спірного нерухомого майна дійшов правильного висновку, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а також можливість відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

Касаційна скарга не містить аргументів порушення прав заявника оскаржуваними судовими рішеннями про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до їх скасування судом або протягом строків, встановлених статтею 158 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Богдана Борисовича на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун