РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/18387/19

Провадження № 2/643/5484/19

17.12.2019 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.

за участю секретаря Горборукової М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знаття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що на підставі договору дарування квартири від 09.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофеевою О.В., позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою крім позивача, є зареєстрованими та мешкають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, 30.07.2015 року позивач надала дозвіл на реєстрацію за вказаною адресою своєму знайомому, ОСОБА_2 , який в той час зобов`язався знятися з реєстрації у спірній кварті за першої можливості. При цьому відповідач в спірній квартирі фактично не мешкав, його особистих речей в квартирі ніколи не було. Як відомо позивачу, відповідач в травні 2018 року виїхав за межі України і до теперішнього часу не вертався, питання зняття з реєстрації в належній позивачу квартирі, не вирішив. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить позивачу, перешкоджає останній у оформленні субсидії, у праві вільно розпоряджатися своїм майном, позивач змушена оплачувати комунальні платежі, які нараховуються комунальними службами на всіх зареєстрованих осіб. Позивач вважає, що єдиним належним способом захисту її порушеного права власності є визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом та зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовну заяву, справу слухати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 направив суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, просив розглядати справу за його відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з договором дарування квартири від 09.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофеевою О.В., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 45,1 кв.м. Загальна площа становить 63,5 кв.м. (а.с. 5 6).

08 липня 2008 року згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 19).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12 листопада 2019 року у зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 квартирою за місцем реєстрації не цікавиться, в квартирі не мешкає з часу реєстрації, комунальні платежі не сплачує.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді справи про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

Статтею 6 Конституції України визначено право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Факту порушення позивачем ОСОБА_1 права ОСОБА_2 на проживання за вказаною адресою судом не встановлено. Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та не заперечував проти зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206 ч.4, 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Харченко А.М.