ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 639/4127/19

провадження № 22-ц/818/5186/19

16 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Новобаварський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі начальника Денисенка Сергія Анатолійовича,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року в складі судді Труханович В.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі начальника Денисенка Сергія Анатолійовича про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2019 року він, перебуваючи на кінцевій зупинці тролейбуса АДРЕСА_1 , виявив, що у нього з сумки викрали телефон Xiaomi Redmi 5, заводський номер НОМЕР_1 , Sim картка № НОМЕР_2 (Лайф), а також гроші в сумі 450 грн. В цей же день він звернувся до Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про скоєне кримінальне правопорушення.

Однак заява до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена не була протягом 24 годин, досудове розслідування розпочато не було, заява була прийнята лише після його неодноразових звернень на гарячу лінію МВС України та була розглянута в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», з порушенням строків.

08 квітня 2019 року він звернувся до начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Денисенка С.А. та просив повернути йому матеріальні збитки. Однак відповіді на своє звернення не отримав.

Вказаними діями йому завдано моральних страждань, оскільки був порушений його життєвий стан та забрано багато часу на доказування скоєного правопорушення Новобаварським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, приниження при зверненні до чергової частини відділу поліції викликало нервовий стрес та душевні переживання.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі вартості телефону 2 380 грн та вкрадених грошей в розмірі 450 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач невірно визначився з колом сторін у справі та пред`явив позов до Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі начальника Денисенка С.А., а не до Держави України в особі Державної казначейської служби України. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують заподіяння позивачу такої шкоди згідно з вимогами Закону України «Про національну поліцію».

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з визначенням належного відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він просив в позовній заяві розглядати справу за правилами загального позовного провадження з метою остаточного визначення предмета спору та складу учасників судового процесу у підготовчому провадженні. Однак суд першої інстанції постановив ухвалу від 21 червня 2019 року про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а потім у зв`язку з неявкою відповідача, належним чином повідомленого, відсутністю клопотання про відкладення розгляду справи з боку відповідача, відсутності відзиву на позовну заяву розглянув справу в заочному провадження, не виконавши вимоги статті 223 ЦПК України.

Новобаварський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі начальника Денисенка С.А. рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 16 січня 2019 року ОСОБА_1 перебуваючи на кінцевій зупинці тролейбуса АДРЕСА_1 , виявив, що у нього з сумки викрали телефон Xiaomi Redmi 5, заводський номер НОМЕР_1 , Sim картка № НОМЕР_2 (Лайф), а також гроші в сумі 450 грн.

В цей же день позивач звернувся до начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Денисенка С.А. з заявою, в якій повідомив про скоєне кримінальне правопорушення.

21 січня 2019 року листом за № 034/119-69/03/14/-19 позивача було повідомлено, що заява зареєстрована в журналі електронних звернень за № 888, заява не внесена до ЄРДР у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення-злочину.

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Бех О.В., в якій повідомляв про те, що будь-якої інформації про стан розгляду його заяви від 16 січня 2019 року у нього немає; злочин по гарячим слідам не розкрито виключно з вини чергового Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, який прийняв заяву тільки після його неодноразових звернень на гарячу лінію МВС України.

Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області за підписом Бех ОСОБА_2 В. від 05 березня 2019 року № Н-48/119/01/25-2019 позивача було повідомлено, що термін розгляду його заяви від 05 лютого 2019 року щодо дій поліцейських Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, які приймали заяву ОСОБА_1 за фактом втрати мобільного телефону, продовжено на 10 діб.

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Денисенка С.А. з заявою, в якій просив повернути йому матеріальні збитки. Однак відповіді на своє звернення не отримав (а. с. 4-8).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 639/3414/18 (провадження № 61-8279ск19).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відсутні всі складові елементів, які є підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди позивачу, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута судом першої інстанції в заочному порядку з порушенням вимог статті 223 ЦПК України є безпідставними з огляду на відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому позивач був присутнім в судовому засіданні, мав можливість надати пояснення на підтвердження своїх вимог та уточнень позовних вимог щодо складу сторін.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

І.С.Сащенко