Справа №345/4994/19
Провадження № 2/345/1827/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

24.12.2019 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суду Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Юрчака Л.Б.,секретаря Баран В.В. , розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзОВ «Укрнафтогазресурс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2017 року близько 08.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 виконуючи західній хід не дотримавшись безпечної дистанції здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві приватної власності,що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Окружна, буд. 10. Одразу на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25.04.2017 року близько 08.00 год. було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) згідно якого ОСОБА_2 визнав свою вину. Під час складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 було пред`явлено позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого автомобіль марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував та за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» . В той же день коли сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме 25.04.2017 року, позивач звернувся до аварійного комісара ОСОБА_3 з метою визначити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 26.04.2017 року №36/17, який отримано в результаті проведеного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку складає 19 061,39 грн. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Укрнафтогазресурс» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське», поліс №АЕ/8859152, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн. Так як, автомобіль марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був застрахований у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», то позивач на наступний день після вчинення ДТП, 26.04.2017 року, надіслав у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.04.2017 року та заяву потерпілого на виплату страхового відшкодування. Згідно полісу №АЕ/8859152 страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного з ТзОВ «Укрнафтогазресурс», ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» по сьогоднішній день не відшкодувало позивачу матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 .. Внаслідок чого, позивач звертався до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою щодо невиконання ПАТ «СТ «Іллічівське» своїх зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Моторно (транспортне) страхове бюро України 26.09.2017 року надіслало позивачу відповідь на запит, в якому зазначено, що МТСБУ не може застосувати до ПАТ «СТ «Іллічівське» заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено.

У листопаді 2019 року позивач дізнався, що 18.11.2016 року усі ліцензії, які були видані ПАТ «СТ «Іллічівське» у сфері страхування були анульовані, у зв`язку з порушенням вимог законодавства у сфері фінансових послуг. Також у листопаді 2019 року позивач дізнався, що 18.09.2018 року Моторно (транспортне) страхове бюро України розмістило на своєму офіційному веб-сайті повідомлення, що МТСБУ буде здійснювати виплати за зобов`язаннями ПАТ «СК «Іллічівське» в період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року. Як зазначено на сайті МТСБУ, відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика відбуватиметься в межах залишку коштів страховика у фондах МТСБУ та згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків. Гранична сума відшкодування за зобов`язаннями ПАТ «СТ «Іллічівське» на одного потерпілого визначатиметься Президією МТСБУ з урахуванням отриманих МТСБУ заяв, які прийняті до розгляду та визнані МТСБУ, розміру наявного залишку коштів гарантійних внесків страховика. Офіційним листом МТСБУ не повідомляло позивача про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, зокрема ДТП. Позивач попередньо звертався до МТСБУ із заявою про відшкодування страхового випадку, яке в свою чергу відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що ПАТ «СК «Іллічівське» було виключено із членів МТСБУ, тому на сьогоднішній день позивач взагалі не отримав відшкодування за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім матеріальної шкоди, яка була завдана позивачеві внаслідок ДТП, позивач також зазнав душевних страждань та був змушений змінити спосіб життя, графік дня та відпочинку, пов`язаного із необхідністю пересування громадським транспортом, зміною маршруту пересування, додатковою втратою власного часу на вирішення окремих побутових та інших життєвих питань, тому оцінює моральну шкоду у розмірі 10 000 тис. грн.

Враховуючи, що матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ТзОВ «Укрнафтогазресурс» , позивачу не відшкодовано, то позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 19 061,39 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір.

Представник позивача адвокат Данчин Ю.Р. в судове засідання надала заяву,згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити, розгляд справи просить провести без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про місце та час судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву та пояснення на позовну заяву, від них не надійшло.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 25.04.2017 року о 08.00 год. в м. Калуш, Івано-Франківської області по вул. Окружна,10, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 виконуючи західній хід не дотримавшись безпечної дистанції здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , внаслідок чого т/з позивача зазнав механічних пошкоджень(а.с.6). Відповідач ОСОБА_2 свою вину визнав. Під час складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 було пред`явлено позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого автомобіль марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував , належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс».

25.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до аварійного комісара ОСОБА_3 з метою визначити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.11).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 26.04.2017 року №36/17, який отримано в результаті проведеного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, вартість матеріального збитку складає 19 061,39 грн.(а.с.13-22).

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ТОВ «Укрнафтогазресурс» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське» , що підтверджується полісом №АЕ/8859152, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн.(а.с.10)

Так як, автомобіль марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 був застрахований у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», то ОСОБА_1 на наступний день після вчинення ДТП- 26.04.2017 року надіслав у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.04.2017 року та заяву потерпілого на виплату страхового відшкодування. (а.с.7,23)

Згідно полісу №АЕ/8859152 страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного з ТОВ «Укрнафтогазресурс», ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» по сьогоднішній день не відшкодувало позивачу матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 . Внаслідок чого позивач звертався до Моторно (транспортного) страхового бюро України з заявою щодо невиконання ПАТ «СТ «Іллічівське» своїх зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Моторно (транспортне) страхове бюро України 26.09.2017 року надіслало позивачу відповідь на запит, в якому зазначено, що МТСБУ не може застосувати до ПАТ «СТ «Іллічівське» заходів впливу, оскільки членство останнього в МТСБУ було припинено. (а.с.24).

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 18.11.2016 року №2907, 18.11.2016 року усі ліцензії, які були видані ПАТ «СТ «Іллічівське» у сфері страхування були анульовані, у зв`язку з порушенням вимог законодавства у сфері фінансових послуг. (а.с.25)

Також у листопаді 2019 року позивач дізнався, що 18.09.2018 року Моторно (транспортне) страхове бюро України розмістило на своєму офіційному веб-сайті повідомлення, що МТСБУ буде здійснювати виплати за зобов`язаннями ПАТ «СК «Іллічівське» в період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року(а.с.27).

Як зазначено на сайті МТСБУ, відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика відбуватиметься в межах залишку коштів страховика у фондах МТСБУ та згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків.

Гранична сума відшкодування за зобов`язаннями ПАТ «СТ «Іллічівське» на одного потерпілого визначатиметься Президією МТСБУ з урахуванням отриманих МТСБУ заяв, які прийняті до розгляду та визнані МТСБУ, розміру наявного залишку коштів гарантійних внесків страховика.

Офіційним листом МТСБУ не повідомляло позивача про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, зокрема ДТП.

Позивач попередньо звертався до МТСБУ із заявою про відшкодування страхового випадку, яке в свою чергу відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що ПАТ «СК «Іллічівське» було виключено із членів МТСБУ, тому на сьогоднішній день ОСОБА_1 не отримав відшкодування за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 533 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.04.2018 року у справі №910/9029/17 де зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 визначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

У пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 (редакція від 21.10.2003 року) роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Враховуючи, ту обставини, що власником автомобіля марки КРАЗ 250 д.н.з. НОМЕР_1 є ТзОВ «Укрнафтогазресурс» та за участі вказаного автомобіля сталася ДТП під керуванням ОСОБА_2 , то відповідно до ст.1190 ЦК України відповідачі ОСОБА_2 та ТзОВ «Укрнафтогазресурс» несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Доказів того, що відповідачами на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачами не надано.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, які не скористалися процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

В частині позовних вимог по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 5000,00 грн., яка підлягає стягненню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку судових витрат , то суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 визначено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268,208-282,ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків номер НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс», ідентифікаційний код юридичної особи 35314646, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , матеріальну шкоду заподіяну внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 061,39 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 тис. грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків номер НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс», ідентифікаційний код юридичної особи 35314646, на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 3768,410 грн. ( 768,40 грн. судовий збір, 3000 грн. витрати на правничу допомогу), а саме : по 1884,20 грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: