Провадження № 2/520/500/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника позивача ОМР - Завальнюк В.А.

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ніколіца Валентина Федорівна, про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна від добросовісного набувача, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Одеська міська рада просить суд визнати спадщину після смерті ОСОБА_5 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 21,5 кв.м, житловою площею - 10,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою; визнати и недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 28.11.2009 року серія та номер: 2958, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_3 ; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний" номер: 33204383 від 27.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33247592 від 28.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 21,5 кв.м., житловою площею - 10,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири загальною площею 21,5 кв.м, житловою площею -10,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке у зв`язку із відсутністю спадкоємців за заповітом або законом по заяві органа місцевого самоврядування є спадщиною відумерлою. Однак, на підставі договору дарування, який є підробленим, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на ОСОБА_6 , який у подальшому продав дану квартиру ОСОБА_4 , а останній , в свою чергу, продав її добросовісному набувачу ОСОБА_1 , яка і зареєструвала права власності на зазначену квартиру. Враховуючи відсутність законних підстав для реєстрації права власності на вказану квартиру на ОСОБА_3 позивач вважає наявність правових підстав для визнання первинного договору відчуження квартири недійсним з витребуванням квартири на користь органу місцевого самоврядування, якому дана квартира належить як відумерла спадщина.

Відповідач ОСОБА_1 , та її представник, позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважаючи недоведеним у судовому засіданні факт підроблення договору дарування, а тому відсутність підстав для визнання його недійсним. Враховуючи презумпцію правомірності правочину сторона відповідача вважає що зазначена квартира не належала ОСОБА_5 на день її смерті а тому не є спадщиною у розумінні вимог Цивільного кодексу України, і не може бути визнана відумерлою спадщиною та витребувана на користь органу місцевого самоврядування, так як відсутні будь яки докази того, що квартира вибула з володіння власника поза його волею.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яки викликались до суду у відповідності до вимог ст.. 128 Цивільного процесуального кодексу України, однак до судових засідань не з`являлись, письмових пояснень, заяв та клопотань не надавали.

Третя особа приватний нотаріус Ніколіца В.Ф. надала письмові пояснення про те, що нею ніколи не посвідчувався договір дарування квартири АДРЕСА_2 .

2. Процесуальні дії у справі

14.12.2017 року позов Одеської міської ради надійшов до суду ( т.1 а/с 4).

Ухвалою суду від 28.12.2017 року відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання ( т.1 а/с 36).

Ухвалою суду від 09.01.2018 року судом було задоволено клопотання представника позивача та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . ( т1 а/с 38).

За клопотанням приватного нотаріуса Чернишової Н.Г., яка надійшла до суду 08.02.2018 року в якості додаткових доказів надано лист Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.01.2017 року про повідомлення про підробку підпису, печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. та спеціальних бланків у відповідності до листа даного нотаріуса ( т.1 а/с 79).

Ухвалою суду від 15.05.2018 року було задоволено клопотання щодо витребування з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи щодо спірної квартири ( т.1 а/с 86).

03.07.2018 року позивачем подана письмова заява про збільшення позовних вимог ( т.1 а/с 141 ).

Ухвалою суду від 12.09.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Косюк О.П. копій документів, які стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ( т1 а/с 157).

20.09.2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву ( т1 а/с 166).

Ухвалою суду від 27.11.2018 року, було задоволено клопотання представника позивача, та призначена судово-технічна експертиза реквізитів договору дарування, датованого 28.11.2009 року та зобов`язано приватного нотаріуса Ніколіцу О.М. надати в розпорядження експертів оригіналу договору та документи, на підставі яких було нотаріальне посвідчення даного договору, та зупинено провадження по справі ( т.1 а/с 188).

Відповідно до клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.02.2019 року для проведення експертного дослідження необхідно наявність оригінала досліджуваного документа ( т.1 а/с 197,202).

Ухвалою суду від 22.03.2019 року було поновлено провадження по справі у зв`язку із поверненням матеріалів справи експертами без надання висновку у зв`язку із неотриманням оригіналу досліджуваного документу ( т.1 а/с 209).

Ухвалою від 11.04.2019 року судом було окремо витребувано оригінал договору дарування від 28.11.2009 року т.1 а/с 2019 ).

Згідно листа від 23.05.2019 року приватний нотаріус Ніколіца В.Ф. повідомила про неможливість надання оригіналу договору у зв`язку із тим, що нею ніколи не посвідчувався вказаний договір, яки і будь яке відчуження нерухомості в місті Одесі, про існування підробленого договору вона повідомила Національну поліцію і територіальні управління міністерство юстиції , її печатки у листопаді 2009 року були знищені у зв`язку із виготовленням нових зразків печатки, а нові зразки не відповідають зразкам печатки які містяться на досліджуваному договорі ( т.1 а/с 229).

У судовому засіданні 03.10.2019 року судом було закрите підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті ( т.2 а/с 6).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що 04 березня 2016 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 2451 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 21,5 кв.м, житловою площею - 10,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У вищезазначеній квартирі спадкодавець була зареєстрована та проживала одна з 05.09.2003 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому з 23.09.2005 року по 07.04.2016 року ОСОБА_5 знаходилась на обліку та обслуговуванні у відділенні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Київського району м. Одеси.

Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.02.2017 року № 46655140 спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.02.2017 року № 46655144 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися.

27.12.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33204383, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Вказане рішення про державну реєстрацію спірної квартири прийнято приватним нотаріусом Косюк О. П. на підставі договору дарування, серія та номер: 2958 від 28.12.2009 року, нібито виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф. ( т.1 а/с 170).

При цьому згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. від 26.12.2017 року № 220/01-16, адресованого Одеському міському голові, та листа від 10.01.2018 року № З, адресованого керівникам Обласних та міських територіальних управлінь юстиції України, приватним нотаріусом Ніколіцею В.Ф. ніколи не посвідчувався договір відчуження квартири АДРЕСА_3 , відтиск печатки на цьому договорі значно відрізняється від печатки приватних нотаріусів, а підпис нотаріуса на ньому підроблений.

Наступного дня 28.12.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 122, про продаж ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , а також прийнято рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, індексний номер рішення: 33247592 від 28.12.2016 року.

21.03.2017 року (через три місяці) вищезазначена спірна квартира за договором купівлі-продажу, серія та номер: 1165, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., продана ОСОБА_4 добросовісному набувачу - ОСОБА_1 .

21.03.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо визнання спадщини відумерлою та захист права власності врегульовано Конституцією України і Цивільним кодексом України ( далі ЦК ).

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як визначено у ч.1 ст. 1216 ЦК.

Частинами 1-3 статті 1220 ЦК визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК).

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою ( ч.1 ст. 1277 ЦК ).

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також зазначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК).

Згідно ч.1,2 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього ( ч.1 ст. 330 ЦК ).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( ч.1 ст. 387 ЦК ).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, встановлено у ч. 1 ст. 388 ЦК : якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року судам надав такі роз`яснення:

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Постановою від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 Верховний Суд України скасував судові рішення, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи вказані судові рішення Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадках, коли в позовах заявляються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначати, яку вимогу по суті (а не за формою) пред`являє позивач, і, відповідно, застосувати належні норми законодавства, керуючись при цьому нормами ст. 4, пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України. Одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) і про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння), тобто одночасне застосування статей 216 і 388 ЦК є помилковим, адже віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису ( ч.1,2 ст. 209 ЦК ).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК ( ч.1 ст. 215 ЦК ).

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин ). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч.1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за ціною які існують на момент відшкодування.

Частиною п`ятою статті 216 ЦК визначено, що вимога про застосування недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним ( ч.1 ст. 220 ЦК ).

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню ( ч.2 ст. 719 ЦК).

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку , що договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 28.11.2009 року , відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала а ОСОБА_3 прийняв в дар зазначену квартиру є нікчемним, так як він не був нотаріально посвідченим.

Дані обставини доведені з листів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. та не спростовані іншими доказами.

Нікчемний договір не потребує додаткового визнання недійсним, так як його недійсність презюмується фактом нікчемності.

Дані обставини дозволяють суду вважати, що з боку позивача було обрано не ефективний спосіб захисту порушеного права в частині вимог про визнання нікчемного договору недійсним, а тому в даної частині слід відмовити у вимогах з посиланням на нікчемність договору.

У відповідності до вимог Цивільного кодексу України суд має можливість за власною ініціативою застосовувати наслідки нікчемності договору, який не породжує жодних правових наслідків окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

По нікчемному договору не можливо визначити волевиявлення сторони, так як жодних наслідків такого договору не може бути застосовано.

Суд критично ставиться до висловлювань сторони відповідача про недоведеність недійсності договору враховуючи відсутність доказів що не ОСОБА_5 підписувала даний договір, та він не відображає її волевиявлення, так як даний договір є нікчемним а тому його зміст не має будь-якого значення та не може прийматись в якості наслідків волевиявлення сторін.

Враховуючи нікчемність договору дарування та єдиний наслідок нікчемності у вигляді повернення майна отриманого за таким договором суд вважає доведеним факт того, що на час відкриття спадщини ( смерті ОСОБА_5 ) квартира АДРЕСА_2 входила до складу спадщини, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 1277 ЦК , дане майно можливо визнати відумерлою спадщиною, яка переходить до власності орану місцевого самоврядування у вигляді Одеської міської ради.

Враховуючи що позивач як спадкоємець відумерлої спадщини має право на захист права власності шляхом витребування майна з чужого володіння, а також приймаючи до уваги відсутність волевиявлення власника майна на його відчуження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_3 .

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання.

Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, як визначено ч.1 ст. 2 ЦПК, в даному випадку суд вважає, що встановлення порядку виконання рішення суду, за проханням позивача, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний" номер: 33204383 від 27.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33247592 від 28.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 21,5 кв.м., житловою площею - 10,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , спрямовано саме на ефективний спосіб захисту порушеного права, так як саме державна реєстрація права власності є вирішальним етапом повернення нерухомого майна у власність.

При розгляді даної справи суд враховує, що даним рішенням суду здійснюється втручання у право власності відповідача, який є добросовісним набувачем а також у його право на житло, так як спірним майном є житлова квартира якою користується відповідач, однак приходить до висновку, що в даному випадку є правові підстави для витребування майна з чужого законного володіння, дане витребування має закону мету - повернення права власності та таке втручання у права відповідача є пропорційним для поновлення порушеного права міської громади у демократичному суспільстві.

7.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

В даному випадку судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4800 грн., підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, не зважаючи, що у частини вимог було відмовлено, однак приймаючи до уваги, що застосоване судом наслідки нікчемності договору фактично є задоволенням вимог про недійсність договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Одеської міської ради ( , місце реєстрації: м. Одеса, пл. Думська, 1 ) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) , треті особи: ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) , приватний нотаріус Ніколіца Валентина Федорівна ( місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна від добросовісного набувача.

Визнати спадщину після смерті ОСОБА_5 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 21,5 кв.м, житловою площею - 10,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою.

Відмовити у визнанні и недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 від 28.11.2009 року серія та номер: 2958, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф., враховуючи нікчемність даного договору.

Застосувати наслідки нікчемності договору у вигляді витребування з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_2 .

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний" номер: 33204383 від 27.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33247592 від 28.12.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34370328 від 21.03.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру загальною площею - 21,5 кв.м., житловою площею - 10,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Одеської міської ради ( ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору розміром 4800 ( чотири тисячі вісімсот ) гривень.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне судове рішення складено 02.01.2020 року