Ухвала

28 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 454/11/19

провадження № 61-22590 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» на постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» (далі - КП «Сокальжитлокомунсервіс») від 05 грудня 2018 року № 409-к про її звільнення з роботи з посади бухгалтера 1 категорії у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, поновити її на займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 грудня 2018 року по дату ухвалення рішення, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та витрати на правову допомогу у розміру 5 000,00 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 05 грудня 2018 року № 409-к «Про звільнення бухгалтера 1 категорії ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» з 05 грудня 2018 року. Стягнуто з КП «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 80 287,74 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргаКП «Сокальжитлокомунсервіс», в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921,00 грн.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначила у грошовому вимірі.

Ціна позову у цій справі становить 100 287,74 грн (80 287,74 грн + 20 000,00 грн), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100=192 100,00 грн).

При цьому, заявлено вимогу немайнового характеру пропоновлення на роботі.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом а), б), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Обгрунтовуючи прийнятність касаційної скарги, заявник посилається на те, що справа має виняткове значення для підприємства, однак не зазначає, в чому саме полягає така винятковість, тому суд не вважає таке посилання достатнім для перегляду у касаційній інстанції судового рішення у малозначній справі. Водночас, вказівка заявника на те, що справа має виняткове значення для керівника КП «Сокальжитлокомунсервіс», не може слугувати підставою для застосування винятку, передбаченого підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Керівник КП «Сокальжитлокомунсервіс» Рекус Г. О. не була учасником справи в розумінні статті 42 ЦПК України, отже виняткове значення малозначної справи для особи, яка не є учасником справи, не є підставою для перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки заявником не наведено обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики, не наведено прикладів неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах та не додано до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Доводи касаційної скарги про те, що у своєму рішенні суд апеляційної інстанції фактично «подарував» позивачу вищу освіту суперечать тексту вказаного судового рішення, в якому не встановлені обставини наявності у ОСОБА_1 вищої освіти. Враховуючи зазначене, а також відсутність даних про розгляд іншої справи між сторонами, посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як на підставу відкрити провадження у справі є необгрунтованим.

Доводи касаційної скарги фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки КП «Сокальжитлокомунсервіс» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» на постанову Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь