ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2019 року

м. Київ

справа №760/8940/16-ц

провадження № 61-13797св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Слівінським Ігорем Олександровичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л. А., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні належним йому майном - грошовими коштами у розмірі 1 155 663,56 грн, розміщеними на банківських рахунках, шляхом видачі коштів готівкою через касу банку.

Посилався на те, 16 листопада 2013 року між ним та відповідачем укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/140907 «Ваш мультивалютний» на суму 500 грн на строк до 6 грудня 2014 року з процентною ставкою 19,7% річних. Станом на 30 березня 2015 року залишок грошових коштів за договором строкового банківського вкладу №2630/02/140907 становить 3,45 грн.

20 липня 2013 року між ним та банком укладений строковий договір банківського вкладу № 2630/02/125462 «Ваш стабільний» на суму 500 грн на строк до 9 серпня 2014 року з процентною ставкою 19,2 % річних, а 29 серпня 2014 року укладена додаткова угода № 1 до договору про щомісячну виплату процентів за цим договором.

Станом на 29 серпня 2015 року залишок грошових коштів за договором банківського вкладу № 2630/02/125462 становить 530,15 грн, з яких 30,15 грн - процентів та 500 грн - вкладу.

6 лютого 2014 року між ним та відповідачем укладений договір банківського вкладу № 2630/02/156958 «Ваш стабільний» на суму 1 000 000 грн на строк до 26 лютого 2015 року з процентною ставкою 23,5 % річних.

Станом на 30 березня 2015 року залишок грошових коштів на рахунку за договором банківського вкладу № 2630/02/156958 становить 1 058 949,58 грн та складається із процентів у розмірі 58 949,58 грн і коштів на вкладі - 1 000 000 грн.

17 березня 2014 року між ним та банком укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/167486 «Сонячний етюд» на суму 137 750,23 грн на строк до 17 серпня 2014 року з процентною ставкою 25% річних і 15 серпня 2014 року укладена додаткова угода № 1 про виплату процентів за вказаним договором банківського вкладу № 2630/02/167486 щомісячно.

Станом на 30 березня 2015 року залишок грошових коштів за договором банківського вкладу № 2630/02/167486 становить 3 220,63 грн.

17 березня 2014 року між ним та банком укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/167482 «Сонячний етюд» на суму 12 014,14 грн на строк до 17 лютого 2015 року з процентною ставкою 23,8% річних.

Станом на 30 березня 2015 року залишок грошових коштів на вкладі становить 562,03 грн.

Також 23 вересня 2011 року між ним та ПАТ «Конверсбанк», правонаступником якого є ПАТ «Міський комерційний банк», укладений договір банківського рахунка № 01 для поточного рахунку, що відкривається для зарахування суми вкладу та/або повернення за ним вкладного рахунку.

За умовами договору банк зобов`язувався приймати та зараховувати на відкритий ним рахунок грошові кошти, що надходять з вкладного/депозитного рахунку, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій.

21 серпня 2012 року між ним та ПАТ «Конверсбанк» укладений договір № 007-0020008-Ф/12-DEP про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та розрахункове обслуговування.

За умовами договору банк відкрив йому рахунок № НОМЕР_1 та видав платіжну карту VISA/Укркарт.

За даними виписки залишок грошових коштів на цьому рахунку становить 92 397,72 грн.

Посилаючись на те, що загальна сума коштів за вкладами та невиплаченими процентами становить 1 155 663,56 грн, просив зобов`язати ПАТ «Міський комерційний банк» усунути йому перешкоди у користуванні майном, що знаходяться на рахунках в банку, шляхом видачі коштів готівкою через касу банку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення в ПАТ «Міський комерційний банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації банку, позивач отримав гарантовану суму, передбачену Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», інший порядок задоволення вимог позивача, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливий.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , діючи через представника - адвоката Слівінського І. О., подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди невірно визначили характер правовідносин сторін та при ухваленні рішення про відмову у позові не врахували, що на момент укладення договорів банківського вкладу у відповідача не було запроваджено тимчасову адміністрацію; обмеження права на користування коштами є неправомірним втручанням в його право власності, що суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. У 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом із тим, частина перша статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Судами встановлено, що 16 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/140907 «Ваш мультивалюний» на суму 500 грн на строк до 6 грудня 2014 року з процентною ставкою 19,7% річних.

20 липня 2013 року між ним та банком укладений строковий договір банківського вкладу № 2630/02/125462 «Ваш стабільний» на суму 500 грн на строк до 9 серпня 2014 року з процентною ставкою 19,2 % річних, а 29 серпня 2014 року укладена додаткова угода № 1 до договору про щомісячну виплату процентів за цим договором.

6 лютого 2014 року між ним та відповідачем укладений договір банківського вкладу № 2630/02/156958 «Ваш стабільний» на суму 1 000 000 грн на строк до 26 лютого 2015 року з процентною ставкою 23,5 % річних.

17 березня 2014 року між ним та банком укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/167486 «Сонячний етюд» на суму 137 750,23 грн на строк до 17серпня 2014 року з процентною ставкою 25% річних і 15 серпня 2014 року укладена додаткова угода № 1 про виплату процентів за вказаним договором банківського вкладу № 2630/02/167486 щомісячно.

17 березня 2014 року між ним та банком укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/02/167482 «Сонячний етюд» на суму 12 014,14 грн на строк до 17 лютого 2015 року з процентною ставкою 23,8% річних.

Також 23 вересня 2011 року між ним та ПАТ «Конверсбанк», правонаступником якого є ПАТ «Міський комерційний банк», укладений договір банківського рахунка № 01 для поточного рахунку, що відкривається для зарахування суми вкладу та/або повернення за ним вкладного рахунку.

21 серпня 2012 року між позивачем та ПАТ «Конверсбанк» укладений договір № 007-0020008-Ф/12-DEP про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти та розрахункове обслуговування.

Загальна сума коштів за вкладами та невиплаченими процентами, розміщеними на вкладах, становить 1 155 663,56 грн.

Також судами встановлено, що 20 листопада 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонда гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» вирішено розпочати з 21 листопада 2014 року процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонда гарантування вкладів фізичних осіб № 36 від 17 лютого 2015 продовжено строк дії тимчасової адміністрації до 20 березня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонда гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» вирішено розпочати процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду строком на один рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року.

17 березня 2016 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 356 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» до 19 березня 2018 року включно та продовжено строки повноважень ліквідатора.

Так, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у правовідносинах, що виникають між споживачами банківських послуг та банківською установою, визнаною неплатоспроможною.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п`ятою статі 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17, а також у пунктах 74, 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц, провадження № 14-263цс18.

Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 і постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 757/5583/15-ц та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Судами встановлено, і це не заперечується позивачем, що:

за договором від 16 листопада 2013 року № 2630/02/140907 «Ваш мультивалютний» позивачу відшкодовано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти у розмірі 500 грн;

за договором від 17 березня 2014 року № 2630/02/167482 «Сонячний етюд» позивачу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовано грошові кошти у розмірі 12014,14 грн;

за договором від 17 березня 2014 року № 2630/02/167486 «Сонячний етюд» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу відшкодовано грошові кошти у розмірі 137 750,23 грн.

Залишок грошових коштів за договором від 23 вересня 2011 року № 01 становить 92 397,72 грн, 38 766,70 грн з яких відшкодовано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

6 лютого 2014 року сторонами укладений договір банківського вкладу № 2630/02/156958 «Ваш стабільний», за умовами якого позивач вніс у касу банку 1 000 000 грн на строк до 26 лютого 2015 року з процентною ставкою 23,5% річних.

Відповідно до виписки по угоді станом на 30 березня 2015 року залишок грошових коштів за процентним рахунком становить 58 949,58 грн, а за депозитним вкладом - 1 000 000 грн, а всього - 1 058 949,58 грн.

Ураховуючи, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (5 липня 2016 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», суди дійшли правильного висновку, що це є обставинами, які унеможливлюють стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були додержано норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Враховуючи наведене, касаційний суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку та ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції наголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте це право ніяким чином не обмежує права держави забезпечувати такі механізми дотримання законів, які дозволяють йому контролювати використання власності у відповідно до загального інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником -адвокатом Слівінським Ігорем Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний