Єдиний унікальний номер 236/3622/18 Номер провадження 22-ц/804/1801/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Санікової О.С. Канурної О.Д.,

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 236/3622/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного то-вариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати за час простою, вихідної допомо-ги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року у складі судді Ткачова О.М., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціоне-рного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі за час простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,.

Зазначала, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Наказом № 1598/ОС від 17 липня 2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України звільнена у зв`язку із відмовою від продов-ження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН та наказом в.о. начальника виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії " від 17 березня 2017 року № 73/ОД, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії " встановлено простій по причинам, не залежних від працівників. Під час простою встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою на робоче місце всіх працівників, які повинні розписуватись в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знахо-дяться на простої". Оплату за час простою провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановле-ного працівникові розряду (окладу) за весь час простою.

Згідно наказу про звільнення № 1598/ОС від 17 липня 2017 року вона має право на компенса-цію 28 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, які відповідач їй при звільненні також не виплатив.

При звільненні відповідач не виплатив їй суми, належні від підприємства.

Посилаючись, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, просила стяг-нути з відповідача на її користь:

- заробітну плату за час простою за період з 20 березня по 17 липня 2017 року в сумі 14 360 грн. 58 коп.;

- компенсацію за невикористані днів відпустки у сумі 7410 грн. 18 коп.;

- вихідну допомогу при звільненні у сумі 6877 грн. 55 коп.;

- відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при зві-льненні, який дорівнює добутку середнього (годинного) заробітку та кількості робочих днів за пе-ріод з 18 липня 2017 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 107 412 грн. 96 коп.;

- відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати станом на місяць ухвалення судового рішення у сумі 4469 грн. 09 коп. (а.с. 2 - 7, 71-76).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі через недоведеність за-явлених вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким за-довольнити її вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не вирішив цивільної справи та не посприяв ефективному захисту невизнаного права позивачки на заробітну плату, оскільки під час розгляду справи судом абсолютно не враховано зміст наданих нею документів. До апеляційної скарги долучила розрахунки: заборгованості по заробітній платі за час простою, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку порушенням термінів їх виплати, компенсації за відпустку, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 64-67, 71-76).

Відповідач ПАТ "Укрзалізниця" надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що відпо-відно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про не-відкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припи-нено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шля-хами залізничного і автомобільного сполучення. Наслідком цього рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

З 16 березня 2017 року до Дирекції від виробничого підрозділу, в якому працював позивач, не надходили первинні документи для нарахування заробітної плати. У зв`язку з відсутністю первин-них документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо.

По факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укра-їнська залізниця», що розташована за адресою місто Донецьк, вул. Артема, 168, було відкрито кримінальне провадження № 0001019.

Про неможливість виконання ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Доне-цька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України через вплив форс-мажорних обставин, зазначила Торгово-промислова палата у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

У відзиві відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року без змін.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійсню-ється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирі-шення справи.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливос-тями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в су-довому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ці-ною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеля-ційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_2 подано до суду у січні 2019 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 грн.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 23 206 грн. 91 коп., що менше ста розмі-рів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ці-на позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупере-джений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридич-них осіб, інтересів держави.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 01 вересня 2004 року перебувала у трудових ві-дносинах з Державним підприємством "Донецька залізниця", з 01 квітня 2011 року переведена на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії Родаківської дистанції колії (а.с. 17- 23).

На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Мі-ністрів України від 25 червня 2014 року № 200 ДП "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Наказом ПАТ "Укрзалізниця" від 15 квітня 2016 року № 303 відокремлений підрозділ "Рода-ківська дистанція колії " ДП "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ "Родаківська дистанція колії " структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Україн-ська залізниця", про що зроблені відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с. 22).

Наказом № 1598/ОС від 17 липня 2017 року позивач звільнена 17 липня 2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із відмовою працівника від продовження роботи внаслідок змі-ни істотних умов праці (а.с. 24).

Згідно з відомістю на виплату грошей № 553 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримала 12 липня 2017 року заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1 961 грн. 49 коп. (а.с. 122-124), після чого інші виплати їй відповідачем не здійснювалися.

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог у повному обсязі, суд першої ін-станції вказав, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме, не надано документів належних йому нарахованих та виплачених сум, що позбавляє суд можливості перевірити підстави та правильність розрахунків, заявлених позивачем вимог про стя-гнення на його користь з відповідача та здійснити відповідні розрахунки грошових виплат.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебувала з ним у трудових відносинах, працювала економістом з матеріально-технічного забезпечення 1 категорії виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії " структурного підрозділу "Луганська дирек-ція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Наказом першого заступника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 липня 2017 року № 1598/ОС ОСОБА_1 звільнено 17 липня 2017 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із відмовою працівника від продовження роботи в наслідок зміни істотних умов праці (а.с.24). Будь-які запере-чення щодо наданої позивачем суду на підтвердження своїх позовних вимог копії наказу від 17.07.2017 року № 1598/ОС про припинення трудового договору відповідачем у відзиві на апеля-ційну скаргу не зазначено, тобто він відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання вина-городи за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на-лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо праців-ник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступ-ного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідач не оспорює факт трудових відносин з позивачем та надав відомість № 553 на ви-плату грошей, згідно якої ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1961 грн. 49 коп.(а.с. 122-124).

Наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року № 73 - ОД відпо-відно до наказу в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н та наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 58-ДН від 16.03.2017 року для працівників виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії " встановлено початок простою з причин, не залежних від робітників, з 00.00 год. 20 березня 2017 року; оплату за час простою проводити у розмірі 2/3 встановленого посадового окладу за весь час простою в робочі зміни згідно графіку роботи (а.с. 43-46).

Порядок оплати часу простою, зазначений у цих наказах, відповідає положенням ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Посадовою особою відповідача - начальником виробничого підрозділу "Родаківська дистан-ція колії" Мальцевим Ю.О. та головним бухгалтером цього виробничого підрозділу Горових І.І. позивачу видана довідка - розрахунок оплати простою, згідно якої частково невиплачена заробітна плата за березень 2017 року становить 1128 грн. 07 коп., за квітень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за червень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за липень 2017 року 1640 грн. 37 коп. (а.с. 72), всього за період з березня по липень 2017 року - 12 163 грн. 27 коп.

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недосто-вірними.

Доводи відповідача про відсутність первинних документів в структурному підрозділі "Луган-ська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізни-ця", що унеможливлює нарахування заробітної плати в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, є необґрунтованими.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано копії наказів начальника виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії" структурного підрозділу "Луганська дирек-ція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року № 73/ОД, а також наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 58-ДН від 16.03.2017 року про встановлення простою, які видані на підставі наказу в.о. началь-ника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н, оригінал якого має бути у відповідача, оскільки регіональна філія "Донецька залізниця" станом на час видання наказу 15 березня 2017 року була розташована на території, яка контролюється орга-нами державної влади України, а саме, у м. Лиман Донецької області, там же здійснює адміністра-тивну діяльність і її структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень".

На підтвердження виконання наказу начальника виробничого підрозділу "Родаківськ дистан-ція колії" від 17.03.2017 року № 73/ОД та наказів начальника Луганської дирекції залізничних пе-ревезень № 55-ДН від 13.03.2017 року та № 58-ДН від 16.03.2017 року про встановлення простою щодо явки працівників, які знаходяться на простої, на робочі місця, (а.с. 43,44, 45,46) позивачем суду надані копії табелів обліку робочого часу за березень - липень 2017 року, які підписані керів-ником виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії" Мальцевим Ю.О. , працівником кад-рової служби і відповідальною особою, а також журнал обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої (цех №24), згідно яких позивач в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року згідно графіку роботи була на робочому місці протягом робочого часу (а.с. 27 - 41, 77-86).

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою, в тому числі і щодо виробничого підрозділу "Родаківська дистанція колії", позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення накази про встанов-лення простою скасовані не були, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докумен-тацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

З матеріалів справи, а саме, доданого відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спри-чиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126 - 221 102, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 688-Н від 13.05.2017 року "Про форму-вання робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку праців-ників структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" створена робоча ко-місія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Луганської дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітно-сті та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пе-ревезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситу-ація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а ви-плата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізни-ця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійс-нення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Лугансь-ка дирекція залізничних перевезень" (а.с. 125 -140).

Позивач стверджує, що після звільнення нею було передано до регіональної філії "Донецька залізниця" пакет документів відповідно до вищезазначеного Порядку остаточного розрахунку працівників. Проте до теперішнього часу рішення щодо виплати сум, належних їй при звільненні, не прийнято та виплати не здійснені.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бух-галтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених доку-ментів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе влас-ник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобо-в`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок ор-ганізувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчи-ненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернен-ням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі дока-зів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність та-кої заборгованості, у відзиві на апеляційну скаргу визнає, що з 16 березня 2017 року нарахуван-ня позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог.

Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодав-ством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської об-ласті, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких в Донецькій та Луганській об-ластях проводилась антитерористична операція у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регі-ональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста До-нецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Доне-цька область місто Донецьк вул . Артема, 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова , 44 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудо-вих відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підроз-ділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 125-140).

Проте форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсут-ність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутно-сті його вини.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за неви-конання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (ст. 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), не є відповідальніс-тю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно во-лодіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспі-льства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може яв-ляти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав люди-ни зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має ав-тономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класи-фікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що станов-лять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилася з регіональною філією "Донець-ка залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою вона згідно гра-фіку роботи виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй часу прос-тою з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведене, апеляційний суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час простою за березень - липень 2017 року у сумі 12 163 грн. 27 коп., з якої податки та обов`язкові платежі уже відраховано.

Згідно наказу від 17 липня 2017 року № 1598/ОС про припинення трудового договору по-зивач має право на компенсацію за 28 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової гро-шової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 24)

Вказаний наказ сторонами не оспорюється.

Згідно довідки - розрахунку вихідної допомоги, яка видана позивачу виробничим підрозділом "Родаківська дистанція колії", вихідна допомога позивачу нарахована, виходячи із заробітної пла-ти за березень, квітень 2017 року і становить 5636 грн. 60 коп., податки та обов`язкові платежі з цієї суми відраховано.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений поста-новою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих міся-ців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється від-повідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, кале-ндарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова вели-чина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

В період з березня по липень 2017 року позивачем фактично відпрацьовано лише 95 годин у березні 2017 року, за які йому нарахована заробітна плата у сумі 3801 грн. 08 коп. Тобто серед-ньогодинний заробіток позивача складає 40,01 грн. (3801,08 : 95).

Норма робочого часу за березень 2017 року складає 175 годин, за квітень 2017 року - 175 го-дини, тобто середньомісячна норма робочого часу за два календарні місяці складає 175 годин (175 год. + 175 год. =350 год. : 2) і відповідно середня місячна заробітна плата складає 7001 грн.99 коп. (40,01 х 175 год.), після утриманням податків та обов`язкових платежів - 5636 грн. 60 коп. Саме з такого розрахунку виходив відповідач, надавши суду довідку - розрахунок від 04 червня 2019 року (а.с. 75).

Визначена наказом від 17 липня 2017 року № 1598/ОС про припинення трудового договору одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку має бути стягнута з відповідача на користь позивача у розмірі 5636 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений поста-новою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за не-використані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпу-сток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законо-давством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Враховуючи, що позивач звільнена 17 липня 2017 року, обчислення середньої заробітної пла-ти для виплати компенсації за невикористану відпустку провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували звільненню, тобто за період з липня 2016 року по червень 2017 року.

Виробничим підрозділом "Родаківська дистанція колії" обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснено саме за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 219 грн. 16 коп., а компенсація за 35 днів відпустки визначена відповідачем у розмірі 7670 грн. 60 коп. без утримання податку та обов`язкових пла-тежів (а.с. 74).

Оскільки наказом від 17 липня 2017 року № 1598/ОС про припинення трудового договору ві-дповідачем визначено право позивача на компенсацію за 28 днів невикористаної відпустки, апеляційний суд ухвалює стягнути вказану компенсацію на користь позивача у розмірі 6136 грн. 48 коп. (219,16 х 28) з утриманням із цієї суми податки та обов`язкові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регуляр-но в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її ви-плати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і орга-нізації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати час-тини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини влас-ника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (ст. 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється ви-плата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міні-стрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компе-нсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам ча-стини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний харак-тер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення ре-альної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівель-ної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабі-нету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток на-рахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожив-чих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Су-дової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затрим-ки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від то-го, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, апеляційний суд вважає вимоги по-зивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх ви-плати обґрунтованими.

Проте, розраховуючи компенсацію втрати частини грошових доходів, позивач не врахував, що відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадя-нам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчис-люється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Позивачем компенсація обчислена з суми нарахованого доходу, з якої податки і обов`язкові платежі не утримані, що призвело до її за-вищення.

Таким чином, компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 1128 грн. 07 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 267 грн. 35 коп. (1128,07 х 0,237 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з кві-тня 2017 року по серпень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 3131 грн. 61 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 707 грн. 74 коп. (3131,61 х 0,226 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по серпень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 3131 грн.61 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 657 грн. 63 коп. (3131,61 х 0,210 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по серпень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 3131 грн. 61 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 598 грн. 13 коп. (3131,61 х 0,191 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по серпень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 1640 грн. 37 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 310 грн. 02 коп. (1640,37 х 0,189 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по серпень 2019 року).

Заборгованість по компенсації за невикористані 28 днів щорічної відпустки у сумі 6136 грн. 48 коп. у зв`язку з порушенням термінів її виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1159 грн. 79 коп.(6136,48 х 0,189 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по серпень 2019 року).

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень - липень 2017 року, а також заборгованість по компенсації за неви-користані 28 днів щорічної відпустки складає 3700 грн. 66 коп. (267,35 + 707,74 + 657,63 + 598,13 + 310,02 + 1159,87).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 3700 грн. 66 коп.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповід-но до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податково-го агента, яким є відповідач.

Отже, з відповідача на користь позивача в наведеній частині рішення підлягає стягненню:

- заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 12 163 грн. 27 коп., з яких заборгованість за березень 2017 року - 1128 грн. 07 коп., за квітень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за червень 2017 року 3131 грн. 61 коп., за липень 2017 року - 1640 грн. 37 коп. (з цих сум податки та інші обов`язкові платежі вже утримані);

- компенсація за невикористані 28 днів щорічної відпустки у сумі 6136 грн. 48 коп.;

- вихідна допомога при звільненні у сумі 5636 грн. 60 коп.

Заборгованість по компенсації за невикористану відпустку у сумі 6136 грн. 48 коп. та вихід-ній допомозі при звільненні у сумі 5636 грн.60 коп. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розра-хунку при звільненні, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноважено-го ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або упов-новажений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що пра-цівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідач не заперечує, що в день звільнення 17 липня 2017 року розрахунок з позивачем проведений не був і не проведений до теперішнього часу. Проте посилається на те, що з 20 берез-ня 2017 року щодо відповідача засвідчено дію форс-мажорних обставин, які унеможливлюють ви-конання ним своїх зобов`язань відповідно до ст. 47, ст. 116 КЗпП України, що свідчить про відсут-ність вини відповідача.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач працювала у виробничому підрозділі "Родаківська дистанція колії", який входив до складу структурного підрозділу "Луган-ська дирекція залізничних перевезень", який був розташований у м. Луганську.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Лу-ганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Термін "антитерористична операція" визначено в ст. 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV "Про боротьбу з тероризмом", згідно якої антитерористична операція - комплекс скоорди-нованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терорис-тичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терори-стів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (у редакції Закону України від 05.06.2014 р. № 1313-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антите-рористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпе-ки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористи-чної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерори-стичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводила-ся антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи що-до подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року, яким затвер-джено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Луганськ належать до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Всі населені пункти Слов`яносербського району Луганської області та м. Луганськ згідно роз-порядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р віднесені до населених пун-ктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам націона-льній безпеці України" від 15.03.2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення ван-тажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 сі-чня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством Украї-ни про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчено настання для ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" обставин непереборної сили з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 ро-ку щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", зокрема, щодо ви-конання зобов`язань перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП Украї-ни (а.с. 80 - 88).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України від 02.12.1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обста-вини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізич-них осіб (абзац третій частини третьої статті 14 у редакції Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України від 2 грудня 1997 р. N 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворо-тні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, вклю-чаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіо-нальними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної си-ли), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокре-ма, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування май-нової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці від-носини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв`язку з не-своєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої май-нової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення циві-льного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслі-док випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невід-воротної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовніш-ня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Отже, науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 ро-ку № 126/2/21-10.2 підготовлений Торгово-промисловою палатою України у відповідності з її компетенцією та у порядку, встановленому законом, та підтверджує відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, що спросто-вує доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначений науково-правовий висновок не є належним та допустимим доказом у цій справі.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ "Укрзалізниця" та позивачем з 12 квіт-ня 2017 року на тимчасово окупованій території Луганської області виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості вико-нати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контрак-ту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, апеляційний суд дійшов висно-вку про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, що виключає відповідальність відповідача за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена ст. 117 КЗпП України.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 23.03.2016 року у справах №№ 6-364цс16, 6-365цс16; від 11.05.2016 року у справі № 6-383цс16; від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16), та узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 06.02.2019 року у справі №408/2331/17 та від 16.01.2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлю-ються законом.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

При поданні апеляційної скарги позивачем ОСОБА_5 було заявлено клопотання про відстрочення їй сплати судового збору до ухвалення судового рішення за її апеляційною скаргою (а.с. 69).

Ухвалою судді доповідача Донецького апеляційного суду від 03 липня 2019 року сплату судо-вого збору у розмірі 1714 грн. 37 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Краснолимансь-кого міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року позивачу ОСОБА_1 від-строчено до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції (а.с. 107 - 110).

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі за час прос-тою у розмірі 12 136 грн. 27 коп., компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 6136 грн. 48 коп., вихідної допомоги у розмірі 5636 грн. 60 коп. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у розмірі 3700 грн. 66 коп. на загальну суму 27 637 грн. 01 коп., судові витрати у сумі 704 грн. 80 коп. (27637,01 х 1% = 276,37, але не менше (1762 (прожитковий мінімум на 01.01.2018 р) х 0,4 = 704,80) стягуються з АТ «Укрзалізниця» на користь держави.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Укрзалізниця" про стяг-нення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено, а позивач від сплати судового збору відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" не звільнена, на користь держави з неї має бути стягнутий судовий збір у сумі 1074 грн. 13 коп.( 107 412,96 х 1%).

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року ска-сувати.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 12 163 (дванадцять тисяч сто шістдесят три) грн. 27 коп. з яких: - заробітна плату за час простою за березень 2017 року - 1128 грн. 07 коп., за квітень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за червень 2017 року - 3131 грн. 61 коп., за липень 2017 ро-ку - 1640 грн. 37 коп. (з цих сум податки та інші обов`язкові платежі вже утримані);

- компенсація за невикористані 28 днів щорічної відпустки у сумі 6136 грн. 48 коп.;

- вихідна допомога при звільненні у сумі 5636 грн. 60 коп.

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3700 грн. 66 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку у сумі 6136 грн. 48 коп., вихідної допомо-ги при звільненні у сумі 5636 грн.60 коп. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`я-зку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3700 грн. 66 коп. утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казна-чейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 074 (одна тисяча сімдесят чотири) грн. 13 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казна-чейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.С.Санікова

О.Д.Канурна

Повне судове рішення складено 28 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований