28.12.2019 Справа № 469/816/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2019 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач 25 липня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №010/0072/82/0084456 від 19 квітня 2013 року у сумі 10079,13 грн. та судовий збір.

У обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 19 квітня 2013 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір №010/0072/82/0084456.

У подальшому між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - АТ «КІБ») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до АТ «КІБ», яке, у свою чергу, 25 квітня 2017 року уклало з позивачем договір відступлення права вимоги №20170425, за яким АТ «КІБ» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №010/0072/82/0084456 від 19 квітня 2013 року у сумі 10079,13 грн., що складає суму заборгованості за основною сумою боргу.

З моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, однак свої зобов`язання щодо повернення кредиту відповідач не виконала.

У наданій суду відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що підтвердженням суми заборгованості є укладений відповідачем та АТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір та укладені у подальшому договори факторингу, які у встановленому порядку недійсними не визнані, а тому на них поширюється презумпція правомірності правочину. Відповідно до п.9.3 Кредитного договору підставою для припинення строку користування кредитом є лист відповідача про відмову від продовження строку користування кредитом, який відповідачем не був поданий, тому дії первісного кредитора щодо пролонгації дії кредитного договору є правомірними та такими, що не суперечать умовам кредитного договору; крім того, кредитним договором не передбачено зобов"язання первісного кредитора у разі продовження строку користування кредитом здійснити перевипуск платіжної картки.

Щодо перебігу строку позовної давності вказував на те, що 06 липня 2016 року відповідачем сплачено первісному кредитору кошти на погашення заборгованості в сумі 300 грн., після чого платежі з повернення кредиту та погашення процентів не здійснювались, тому строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає 06 липня 2019 року. Крім цього, відповідно до п.18.6 кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років.

09 серпня 2018 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Позивач в установлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. У позовній заяві просив розглянути справи за відсутності його представника.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримала 26 вересня 2018 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка (а.с.38), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала.

У відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог заперечувала, вважала, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом, розмір якої повинен бути відкорегованим з урахуванням сум, які не підлягають стягненню у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Посилалась на необгрунтованість розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у тому числі неустойки; безпідставне включення до суми заборгованості по дозволеному овердрафту суми нарахованих відсотків і штрафів, незрозумілість розрахунку недозволеного овердрафту та недоведеність правомірності та правильності нарахування неустойки в сумі 850 грн. та боргу по дозволеному овердрафту; пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення боргу по сумах, які виникли до липня 2015 року, так як останнє зняття готівки здійснене відповідачем у вересні 2014 року, а також за вимогами про стягнення неустойки, яка, до того ж, не нараховувалась до лютого 2016 року . Зазначала, що строк користування кредитом закінчився 19 квітня 2015 року, докази перевипуску банківської карти після закінчення терміну її дії позивачем не надано.

На підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З наданих сторонами доказів вбачається, що 09 квітня 2013 року між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України укладено кредитний договір №010/0072/82/0084456, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % строком на 24 місяці (а.с.5-8).

Пунктом 13.1 вказаного договору передбачено, що з метою оплати комісійної винагороди Банку за здійснення операцій по картковому рахунку, щомісячних платежів по кредиту, погашення кредиту, процентів за користування кредитом, дострокового погашення кредиту, погашення іншої заборгованості клієнта за договором перед банком, договором клієнт доручає банку здійснювати на користь банку договірне списання коштів з карткового рахунку в сумах, які дорівнюють сумам відповідних грошових зобов`язань клієнта за договором. Таке договірне списання здійснюється в строки, визначені договором для виконання відповідних грошових зобов`язань клієнта перед банком.

Також клієнт доручає банку здійснювати договірне списання коштів для виконання грошових зобов`язань клієнта за договором, вказаних у абзаці першому цього пункту, а також з метою погашення недозволеного овердрафту.

Відповідно до п.13.2 договору клієнт доручає банку здійснювати на свою користь, як страхового агента, договірне списання з карткового рахунку будь-яких сум, належних до сплати страховику за договором, для подальшого переказу таких сум страховику (а.с.7).

Таким чином збільшення суми заборгованості за основною сумою боргу за рахунок списання коштів на погашення процентів по кредиту, іншої заборгованості перед банком обумовлене сторонами у договорі, а тому посилання відповідача на безпідставність включення до суми заборгованості по дозволеному овердрафту суми нарахованих відсотків і штрафів, необгрунтованість розрахунку заборгованості та необхідність застосування положень про перебіг позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) не відповідає обставинам справи.

За вказаними положеннями договору сума відсотків та штрафів дорівнює нулю, оскільки кошти на їх погашення списано за рахунок основної заборгованості, розмір якої, відповідно до розрахунку, становить 10079,13 грн.

Відповідно до п.17.6 кредитного договору та додатку 1 до договору, які підписано його сторонами (а.с.8, 11), за прострочення виконання зобов"язань за договором Клієнт сплачує банку неустойку у розмірі 1% від суми простроченого платежу, але не менше 50 гривень. Неустойки нараховуються та сплачуються в порядку, аналогічному порядку нарахування та сплати процентів, передбаченому пунктами 11.2, 11.4 договору, тобто щомісяця.

Оскільки відповідачем не виконувались зобов"язання по сплаті платежів за кредитним договором, первісним кредитором правомірно використано його право нарахування штрафу за прострочення виконання зобов"язань.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.19), 18 липня 2014 року кредитний ліміт визначено у розмірі 8200 грн., тому розмір недозволеного овердрафту визначається як різниця між фактично використаним кредитним лімітом та дозволеним овердрафтом, про що й зазначено на зворотньому боці розрахунку (а.с.19 на зв.), та становить (10079,13 грн.-8200 грн.)=1879,13 грн.

Власного розрахунку заборгованості та доказів на підтвердження заявлених заперечень відповідач не надала, а тому суд приходить до висновку про обгрунтованість розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Згідно з п.18.6 кредитного договору, до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят п`ять років (а.с.8 на звороті).

Укладаючи вказаний кредитний договір, позичальник погоджувався з умовами договору, протилежного судом не встановлено.

За таких умов строк позовної давності позивачем не пропущено.

Згідно з п.9.1 кредитного договору, з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти (далі - кредит) у розмірі та на умовах, встановлених у розділі I та III договору. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій з КР (п.9.2 договору). Без укладання додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом (п.9.3 договору).

Доказів отримання банком такого листа відповідачем не надано, тому, за змістом викладених положень кредитного договору, строк користування кредитом є продовженим.

Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами перейшло до АТ «КІБ». (а.с.16-17).

25 квітня 2017 року між АТ «КІБ» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 20170425 (а.с.14-15), за яким до позивача перейшло право вимоги до третіх осіб (боржників), у тому числі до відповідача за кредитним договором №010/0072/82/0084456 від 19 квітня 2013 року - у сумі 10079,13 грн., що вбачається з витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги (а.с.16).

12 травня 2017 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про розмір та порядок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором та порядок її погашення (а.с.17, 18).

Проти заміни сторони у зобов"язанні відповідач не заперечувала.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст. 1050, 1048, 625 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів на р/р НОМЕР_2 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500, , юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30, в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №010/0072/82/0084456 від 19 квітня 2013 року - 10079,13 грн., судовий збір в сумі 1762,00 грн., всього стягнути 11841,13 (одинадцять тисяч вісімсот сорок одну) гривню 13 копійок.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя