Справа № 346/4879/19
Провадження № 2/346/2216/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Гайової Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району, про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті кожного з них відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкових прав. Оскільки на момент завершення батьками будівництва житлового будинку чинним на той час законом не вимагалася державна реєстрація права власності на нерухоме майно, надати нотаріусу вказаний правовстановлюючий документ він не може. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 16.12.2019 року він звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності (а.с. 61).

Представник відповідача, Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, 31.10.2019 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказує, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без його участі (а.с. 49).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

06.09.1969 року батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 06.09.1969 року серія НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від спільного проживання у вказаного подружжя народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.06.1970 року, серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 25.10.1973 року № 20 ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 0,90 га для будівництва в смт. Печеніжин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. На підставі вказаного рішення районний архітектор видав йому документацію про надання земельної ділянки для спорудження індивідуального житлового будинку з планом забудови земельної ділянки (а.с. 11-14).

Згідно з даними виписки з інвентаризаційних матеріалів від 27.05.2019 року № 64165 право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с. 20).

Зведення житлового будинку завершено у 1979 році і згідно із Законом України України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження», в редакції Закону від 26.11.2015 року речові права та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Станом на 1979 рік, тобто на час завершення будівництва спірного будинковолодіння, обов`язкова державна реєстрація будівель та споруд, а також державна реєстрація права власності на них не була передбачена.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, оскільки на час його будівництва вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Тому відповідно до ст.ст. 22, 28, 29 КпШС УРСР дане майно було спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін в ньому рівні.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 12.01.2000 року секретарем виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради за реєстровим № 5, який не скасовувався та не змінювався, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачу (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на Ѕ частину вказаного будинковолодіння (а.с. 7).

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради ОТГ за № 1009 від 13.05.2019 року, померлому ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 . Станом на 01.07.1990 року господарство відносилося до робітничого двору. На момент смерті ОСОБА_3 у спадковому будинковолодінні було зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с. 18).

Оскільки, позивач постійно проживав з батьками в спадковому будинковолодінні, то він відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину.

З метою оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до приватного нотаріуса, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, що встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно, отримати свідоцтво про право на спадщину він не взмозі, що стверджується відповіддю приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачука В.Є. № 360/02-17 від 07.10.2019 року (а.с. 8).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 27.05.2019 року, спірне нерухоме майно складається із: житлового будинку літера «А»; літньої кухні літери «Б,З»; навісу літера «В»; вбиральні літера «Г»; сараю літери «Д,Ж»; криниці «№ 1»; огорожі «№ 2, 3»; колодязя «№ 4, 5». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1979 році (а.с. 15-17).

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування.

На підставі наведеного, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, та, керуючись ч.4 ст. 206, ч.2 ст. 247, ст.ст.263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем та жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок загальною площею 82,2 кв. м., житловою площею 49,0 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літню кухню літери «Б,З»; навіс літера «В»; вбиральню літера «Г»; сарай літери «Д,Ж»; криницю «№ 1»; огорожу «№ 2, 3»; колодязь «№ 4, 5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 грудня 2019 року.

Суддя Калинюк О. П.