Справа № 450/892/17 Провадження № 2/450/159/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

про (предмет спору) : стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 490/701848 від 06.12.2007 року у розмірі 3971,93 доларів США та 2748,23 грн. 3% річних нарахованих за період з 15.09.2014 року по 05.09.2016 року за невиконання грошового зобов`язання, судовий збір в сумі 1721,39 грн.

підстава позову (позиція позивача): у зв`язку з невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 490/701548 та договором поруки від 06.12.2007 року, банк звернувся з позовною заявою до Пустомитівського районного суду Львівської області. 08.07.2014 року Пустомитівським районним судом Львівської області у справі № 450/465/14-ц позов задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» суму заборгованість за кредитним договором № 490/701548 від 06.12.2007 року в сумі 5742,13 доларів США (п`ять тисяч сімсот сорок два дол. США 13 центів), що згідно офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 45896,84 грн.( сорок п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 84 копійки.). При визначенні еквіваленту загальної суми у гривні судом було взято курс НФУ станом на 15.01.2014 року, таким чином, загальна сума боргу у розмірі 5742,13 доларів США була переведена у гривню по курсу за 1 долар США - 7,9930 гривень і становила 45896,84 грн. На виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/465/14-ц, 15.09.2014 року видано два виконавчі листи про стягнення заборгованості та судового збору. 05.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанови про закінчення ВП № 51878606 та ВП № 51878551 на підставі платіжного доручення № 3498 від 05.09.2016 року на суму 46355,81 грн. У зв`язку з курсовою різницею позивачем за рішенням суду було недоотримано 103,85 доларів США заборгованості по комісії та 3868,08 доларів США тіла кредиту.

Позиція відповідачів : в судове засідання на виклик суду не прибули.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

31.03.2017 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 26.01.2018 року заява представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи; 30.03.2018 року заява представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи; 25.05.2018 року заява представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи; 13.09.2018 року заява представника позивача; 28.02.2019 року клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі .

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

6 грудня 2007 року між АТ «Індустріально експертно-імпортний банк» правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" було укладено Кредитний договір № 490/701548, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 34100,00 дол. США (Тридцять чотири тисячі сто дол. США 00 центів), строком користування до 05.12.2013 року із сплатою 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачкою ОСОБА_2 , 06.12.2007 року був укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання солідарно з позичальником ОСОБА_1 відповідати перед банком у повному обсязі за виконання умов кредитного договору № 490/701548 від 06.12.2007 року. Відповідачі відповідають по зобов`язаннях за кредитним договором № 490/701548, як солідарні боржники.

08.07.2014 року Пустомитівським районним судом Львівської області у справі № 450/465/14-ц, ухвалено рішення, яке набрало законної сили 15.09.2014 року, позов задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» суму заборгованість за кредитним договором № 490/701548 від 06.12.2007 року в сумі 5742,13 доларів США (п`ять тисяч сімсот сорок два дол. США 13 центів), що згідно офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 45896,84 грн.( сорок п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 84 копійки.). При визначенні еквіваленту загальної суми у гривні судом було взято курс НФУ станом на 15.01.2014 року, таким чином, загальна сума боргу у розмірі 5742,13 доларів США була переведена у гривню по курсу за 1 долар США - 7,9930 гривень і становила 45896,84 грн.

На виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/465/14-ц, 15.09.2014 року видано два виконавчі листи про стягнення заборгованості та судового збору та відкрито виконавчі провадження. 05.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанови про закінчення ВП № 51878606 та ВП № 51878551 на підставі платіжного доручення № 3498 від 05.09.2016 року на суму 46355,81 грн.

Згідно відомостей про зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту, наданому ОСОБА_1 , кредитний договір № 490/7001548Р від 06.12.2007 року, згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/465/14-ц, стягнена заборгованість була розподілена з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на дату зарахування коштів (за 1 долар США - 26,787052 грн.): 458,97 грн. судовий збір; 191,51 грн. (що еквівалентно 23,96 доларів США станом на 06.09.2016 року, тобто на дату зарахування коштів) - пеня; 1638,71 грн. (що еквівалентно 61,17 доларів США станом на 06.09.2016 року, тобто на дату зарахування коштів) - пеня; 44066,62 грн. - погашення процентів та тіло кредиту, а саме: 414,27 доларів США - погашення процентів та 1230,80 доларів США - погашення тіла кредиту.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення в примусовому порядку з відповідачів недоотриманої заборгованості згідно відомостей про зарахування коштів в сумі 3971,93 доларів США з яких 3868,08 доларів США тіло кредиту та 103,85 доларів США заборгованість по комісії, у зв`язку з курсовою різницею банком за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.07.2014 року у справі № 450/465/14-ц.

Звертаючись до суду позивач вважав, що на час виконання судового рішення по справі № 450/465/14-ц і сплати позичених коштів у гривневому еквіваленті, курс долара США зріс, а тому було порушено право позивача на отримання переданої в кредит у доларах США суми, яке підлягає захисту шляхом відшкодування збитків у розмірі 3868,08 доларів США та 2748,23 грн. - 3% річних, виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості.

Що стосується стягнення суми позики та процентів за користування кредитом в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквівалента вказаної суми, суд зазначає таке.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контрою», Законом України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У статті 1 Декрету № 15-93 визначено, що терміни, які використовуються в цьому Декреті, мають таке значення: «валютні цінності»:

валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України;

іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Для цілей цього Декрету надалі під термінами: «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України;

«іноземна валюта»: розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах;

«валютні операції»: операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України;

«резиденти»: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном;

«нерезиденти»: фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України.

У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

У частині четвертій названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей, за винятком:

вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами іноземної валюти на суму, що визначається НБУ;

вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами і нерезидентами іноземної валюти, яка була раніше ввезена ними в Україну на законних підставах;

платежів у іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов`язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя;

платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді процентів за кредити, доходу (прибутку) від іноземних інвестицій;

вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті, раніше здійсненої на території України, в разі припинення інвестиційної діяльності;

платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, що справляється Європейською організацією з безпеки аеронавігації (Євроконтроль) відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, вчиненої в м. Брюсселі 12 лютого 1981 року, та інших міжнародних договорів;

переказ інвестором (представництвом іноземного інвестора на території України) за межі України іноземної валюти іншим інвесторам за відповідною угодою про розподіл продукції;

б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 3 цього Декрету;

в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;

д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком:

відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном;

відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками;

відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету;

відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції;

е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину.

У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У такому разі, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року №193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24.07.2001 року №126, іноземна валюта валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті- статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць.

Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог Цивільного кодексу України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши її у валюті гривні України, та вказавши, що саме 45896 гривень 84 копійки є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, комісію та пеню.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Рішенням суду позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили і виконано відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

Отже, кредитор, який сам самостійно визначив заборгованість у валюті гривні України та погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість солідарно стягнуто з боржників, не має права на стягнення курсової різниці в сумі 3868,08 доларів США та 2748,23 грн. - 3% річних, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16).

За відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15-ц (провадження № 61-18734св18).

На виконання рішення суду по справі № 450/465/14-ц відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено всю суму заборгованості за кредитним договором 490/701548 від 06.12.2007 року, тому на підставі статті 599 ЦК України зобов`язання за цим договором припинилося.

Суд вважає, що позивач в межах виконавчого провадження, яке на теперішній час закінчене та може бути відновленим, має право вимагати стягнення з відповідачів курсової різниці шляхом зарахування коштів в іноземній валюті на валютний рахунок позивача. Такий висновок слідує із аналізу постанови ВП ВС від 23.10. 2019 року справа № 723/304/16-ц, так ВС зазначає, «що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитом та 3 % річних - є безпідставною, оскільки банком вже реалізовано право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в національній валюті, за результатами чого ухвалено рішення суду про задоволення позовних вимог в розмірі 5742,13 доларів США, що еквівалентно 45896,84 грн. Постановою державного виконавця від 05.09.2016 року виконавче провадження завершено.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 263 265, 280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про (предмет позову): стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 490/701848 від 06.12.2007 року у розмірі 3971,93 доларів США та 2748,23 грн. 3% річних нарахованих за період з 15.09.2014 року по 05.09.2016 року за невиконання грошового зобов`язання, судовий збір в сумі 1721,39 грн.; стягнення судових витрат,

- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 28.02.2019 року.

Учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ),

відповідач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

СуддяЄ. О. Данилів