РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019

м.Харків

Справа № 639/4646/19

провадження 2/639/1668/19

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря - Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду 11.07.2019 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 20.03.2016 року у сумі 1 587 000 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 14 218 грн., пені за прострочення виконання зобов`язань - 167 439,37 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 41 616,90 грн., судових витрат у розмірі 9 984,20 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 20.03.2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США. Розписка про одержання коштів у борг складена у простій письмовій формі. Відповідач взяв на себе обов`язок повернути грошові кошти в строк до 20.03.2019 року. В разі неповернення грошових коштів, ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти шляхом передачі власного майна, а саме автомобіля Lexus GX 460, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску. Як стверджує позивач, ОСОБА_2 в порушення умов договору, при настанні строку остаточного повернення позики , свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 60 000 не повернув, на звернення щодо виконання договору позики не реагує, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму основного боргу за розпискою від 20.03.2016 року у розмірі 1 587 000 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 14 218 грн., пені у сумі 167 439,37 грн., інфляційного збільшення боргу в сумі 41 616,90 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, не заперечував проти отримання від ОСОБА_3 60000 доларів США у борг відповідно до складеної розписки, що долучена до матеріалів справи, але вважав, що на прохання позивача він неодноразово виконував на його користь деякі послуги нематеріального характеру та вважав, що у вигляді компенсації ОСОБА_3 не буде претендувати на поверненні всієї суми.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.07.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.12-13).

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 22.07.2019 року задоволена заява про забезпечення позову. Заборонено відчуження автомобіля Lexus GX 460, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який належить ОСОБА_2 на праві власності. Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( а.с.61-62).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

20.03.2016 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі договір позики у формі розписки, за умовами якого позикодавець ОСОБА_3 надав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США , а позичальник зобов`язався повернути борг у строк до 20.03.2019 року . У випадку неповернення всієї суми , зобов`язався погасити заборгованість власним майном, у тому числі автомобілем Lexus GX 460, д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску ( а.с.8).

Станом на 23.12.2019 року відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 60 000 не повернув і ці обставини не оспорював в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За вимогами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 60 000 доларів США, не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Але, у зв`язку з тим, що позивач просив суд стягнути суму боргу у грошовому еквіваленті відповідно до національної валюти України, то враховуючи курс долару США на день прострочення зобов`язання (23.291 грн. за 1 долар США), сума боргу складає 1 397 460 грн.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Отже, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Оскільки між сторонами було укладено договір позики у вираженні грошових зобов`язань в іноземній валюті, розрахунок погашення боргу прирівнюється до курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти на час виконання зобов`язань, на чому наполягав позивач та його представник, у задоволенні позовну в частині стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції слід відмовити.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Три відсотка річних розраховуються, виходячи з суми невиконаного зобов`язання - 60 000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення за період з 21.03.2019 року (закінчення строку договору та терміну виконання зобов`язань) по 11.07.2019 року (дата звернення до суду з позовом), що становить 113 днів помноженого на 3, поділеного на 100 та на кількість днів у році і складає 557,26 доларів або в еквіваленті 12 979,14 грн., оскільки відповідач обрав на виконання зобов`язань не валюту, визначену договором, а валюту України.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 пені, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Укладаючи договір позики сторони не обумовили можливість нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань, механізм та порядок її, тому суд в частині вимог ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій у розмірі 167 439,37 грн. вважає за необхідне відмовити.

За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при пред`явленні позову ОСОБА_3 сплатив держмито 9605 грн., тобто у максимальному розмірі, а також при поданні клопотання про забезпечення позову-384,20 грн. зазначена сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 20 березня 2016 р. суму боргу - 1 397 460 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.03.2019 р. по 11.07.2019 р.-12 979 грн. 14 коп., понесені витрати по оплаті судового збору -9984 грн. 20 коп., а всього-1 420 423 ( один мільйон чотириста двадцять тисяч чотириста двадцять три) грн. 34 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 );

Відповідач- ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_3 ).

СУДДЯ -