22-ц/804/3596/19
237/3991/13-ц

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

за участі секретаря Сікори М.М.

сторони:

заявник Мар`їнський районний відділ державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Донецькій області;

боржник ОСОБА_1 ;

стягувач акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецького області від 15 серпня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постановлену у м.Курахове у складі судді Ліпчанського С.М., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року заявник Мар`їнський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Мар`їнський районний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовано тим, що у заявника на виконанні знаходиться виконавчий документ №2/237/1818/2013 від 05 грудня 2013 року, виданий Мар`їнським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми боргу на підставі заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року у справі № 237/3991/13-ц. Боржником жодних дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого документу не вчинено. В ході проведення виконавчих дій стало відомо, що боржник можливо пересікає митний кордон України та від стягувача надійшло клопотання про направлення до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецького області від 15 серпня 2016 року подання Мар`їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон. Зобов`язано Мар`їнський районний ВДВС ГТУЮ у Донецькій області направити засвідчену ухвалу суду до Адміністрації державної прикордонної служби.

Задовольняючи подання про обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції посилався на Закони України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну» та на наявність підстав для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

Не_погодившись з вищезазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 26 листопада 2019 року скеровано до суду першої інстанції апеляційну скаргу.

До суду апеляційної інстанції справа разом із апеляційною скаргою надійшла 09 грудня 2019 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Мар`їнського районного суду Донецького області від 15 серпня 2016 року, відмовити у задоволенні подання ДВС.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що з дня відкриття виконавчого провадження не ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року. Наявність невиконаного зобов`язання не є підставою до тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон. У ході виконавчого провадження державним виконавцем направлялись запити до органів реєстрації рухомого та нерухомого майна, з наданих відповідей було встановлено про наявність майна. Також, боржник отримую пенсію у розмірі 15 640,00 грн., але державним виконавцем не було винесено постанову про звернення стягнення на пенсійні виплати. Судом не були встановлені обставини умисного ухилення боржником від виконання покладених на нього зобов`язань згідно рішення суду.

Аргументи учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявник ДВС та боржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

З огляду на наведене та враховуючи положення ст.ст. 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників стягувача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Мар`їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області знаходилось виконавче провадження ВП № 42162316 по примусовому виконанню заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №5267779 від 26 лютого 2007 року на загальну суму 144 554,69 грн.

Виконавче провадження ВП № 42162316 було відкрито постановою державного виконавця від 20 лютого 2014 року на підставі виконавчого листа №237/1818/13, виданого Мар`їнським районним судом Донецької області 05 грудня 2013 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Даним законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Зокрема, положеннями ст.6 цього Закону (в редакції яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п.5 ч.1).

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Реалізація цього обов`язку здійснюється шляхом звернення державного виконавця до суду в порядку ст.441 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного (приватного) виконавця, яким відкрито виконавче провадження.

Аналогічні положення були закладені у ст.377-1 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, та зазначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз положень ст.441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч.2 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК, що діє на час розгляд справи судом апеляційної інстанції (а також відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, що діяла на час розгляду питання судом першої інстанції), подання розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

З представлених суду документів вбачається, що державним виконавцем з часу відкриття провадження та протягом 2014 року було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як то: накладення арешту на майно боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником, його доходів та інше.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього виконавчим листом №237/1818/13 зобов`язань щодо стягнення боргу в сумі 144 554,69 грн.

Зокрема, відсутні будь-які докази отримання боржником копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №42162316 від 20 лютого 2014 року та виклику до державного виконавця.

Таким чином, у додатках до подання та матеріалах справи відсутні дані про те, що на час звернення до суду з поданням (15 серпня 2016 року) ОСОБА_1 отримував від державного виконавця певні вимоги щодо виконання судового рішення й вчиняв дії чи проявляв бездіяльність, спрямовані на невиконання заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року. Адже, сам по собі факт ухвалення рішення про стягнення коштів не може бути достатньою підставою для застосування вимог ст.441 ЦПК України.

Згідно ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу 4 Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У справі «Хлюстов проти Росії» (рішення від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

З урахуванням наведеного та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державним виконавцем всіх інших можливих заходів із такого забезпечення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця від 15 серпня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Доводи представників стягувача про те, що ОСОБА_1 ще у вересні 2016 року був обізнаний про постановлення судом 15 серпня 2016 року ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду, а тому строк на апеляційне оскарження останньому поновлено безпідставно, спростовуються матеріалами цивільної справи.

Так, згідно акту від 07 вересня 2019 року (а.с.103), складеного державним виконавцем, ОСОБА_1 було ознайомлено лише з виконавчим документом №2/237/1818/2013 від 05 грудня 2013 року.

Матеріали цивільної справи №2/237/1818/2013 не містять даних про те, що судом надсилалась та була ОСОБА_1 отримана ухвала суду від 15 серпня 2016 року про заборону виїзду за кордон.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання Мар`їнського районного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецького області від 15 серпня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева