КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3671/17 Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Семенюк Т.А.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору довічного утримання недійсним.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору довічного утримання недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року задоволено клопотання позивача. Призначено у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору довічного утримання недійсним судово-психіатричну (посмертну) експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово - психіатричних експертиз (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103-а). В розпорядження експертів надано цивільну справу № 755/3671/17 та медичну карту ОСОБА_5 ,1931 року народження. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції про призначення у справі судово-психіатричної (посмертної) експертизи та відмовити позивачу в задоволенні клопотання про призначення експертизи, з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при задоволенні клопотання не взяв до уваги заявлені вимоги позивача та помилкового призначив у даній справі судово-психіатричну (посмертну) експертизу, оскільки позивачем ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , не пред`являлись вимоги з підстав укладення його особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Тоді як за статтею 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі саме для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Позивач та треті особи: Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві, у визначений ухвалою суду строк, не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що при житті ОСОБА_5 звернулась до суду за захистом порушених прав з позовними вимогами до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Київська міська організація ветеранів України, Державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору довічного утримання недійсним, обгрунтовуючи вимоги тим, що 03 березня 2011 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори посвідчено договір довічного утримання, за змістом якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 (відповідач у справі) ѕ квартири під АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що правочин не підписувала, про його зміст та умови нічого не знає, грошові кошти, які зазначені в договорі, не отримувала, позивач просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 03 березня 2011 року від імені ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 36 том 1).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року замінено позивача ОСОБА_5 її правонаступником ОСОБА_3 . (а.с. 108 том 1).

Для з`ясування обставин виконання підпису від імені ОСОБА_5 в графі «підпис:1» у договорі довічного утримання від 03 березня 2011 року (оспорений договір) самою ОСОБА_5 чи іншою особою судом першої інстанції ухвалою від 31 січня 2018 року призначено у справі судову почеркознавчу (посмертну) експертизу (а.с. 213-214 том 1).

За результатом проведення судово-почеркознавчої експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано висновок № 5149/5150/18-32 від 24 жовтня 2018 року, в якому експертами встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у договорі довічного утримання від 03 березня 2011 року виконано ОСОБА_5 рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів (а.с. 241-246 том 1). Провадження у цивільній справі поновлено (а.с. 247 том 1).

У підготовчому судовому засіданні 24 липня 2019 року представник позивача ОСОБА_6 підтримала письмове клопотання від 20 травня 2019 року про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи, мотивуючи клопотання тим, що підпис в оспорюваному договорі хоча і належить ОСОБА_5 , але остання не усвідомлювала зміст правочину і настання наслідків правочину. Нотаріус, що засвідчувала договір, не перевіряв дієздатність ОСОБА_5 , в матеріалах нотаріального посвідчення відсутня довідка спеціаліста із медицини про свідомість дарувальниці, якій на момент складання договору виповнилося більше 80 років. На вирішення експертів просила поставити наступне питання: Чи розуміла ОСОБА_5 , 1931 року народження значення своїх дій і чи могла керувати ними на момент складання правочину 03 березня 2011 року і чи усвідомлювала настання правових наслідків? (а.с.57, 58-59 том 2)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року задоволено клопотання позивача. Призначено у справі судово-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої постановлене питання: Чи перебувала ОСОБА_5 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на момент укладання договору довічного утримання від 03.03.2011 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого Державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі № 3-927, а саме: 03.03.2011 у такому психічному стані в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними ?

Задовольняючи клопотання представника позивача про призначення у справі судово-психіатричної (посмертної) експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що постановлене на вирішення експерта питання стосуються предмета доказування та потребують спеціальних знань.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків - статті 76 ЦПК України.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, а при сукупності умов, передбачених частиною 1 статті 103 ЦПК України, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, експертизу у справі призначає суд.

Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи - стаття 105 ЦПК України.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до предмета та підстав пред`явленого позову ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , доказуванню підлягають обставини, пов`язані з визнанням договору довічного утримання недійсним від 03 березня 2011 року з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на укладення спірного договору ( частина третя статті 203, частина 2 статті 207 ЦК України), доведеність яких здійснюється з урахуванням як висновку судово-почеркознавчої експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивачки про те, що вона не підписувала оспорюваний правочин.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначені статтею 225 ЦК України.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Отже, при визначенні виду експертизи та необхідність її призначення у конкретній справі суд виходить із заявлених вимог позивача та предмета доказування, так як підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи - стаття 103 ЦПК України.

При цьому, норма статті 196 ЦПК України надає право суду у підготовчому засіданні з`ясувати: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (частина перша статті 189 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу на стадії підготовчого судового засідання, суд першої інстанції всупереч наведеним вище нормам процесуального права не сприяв учасникам процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав, не використав усіх наданих суду процесуальних можливостей для з`ясування фактів (обставин) на підставі яких позивач просить захисти порушене право, від остаточного визначення яких залежить вирішення питання про доцільність призначення у даній справі судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив усіх передбачених нормою процесуального права умов для призначення експертизи, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для призначення судово-психіатричної експертизи.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: