Справа № 584/464/18
Провадження № 2/584/44/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28.08.2019 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Токарєва С.М.

за участі: секретаря Зікрати Я.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.07.2011, посилаючись на те, що 07.07.2011 між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 28.02.2018 у неї виникла заборгованість в сумі 83919,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3299,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 72442,86 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3705,00 грн., та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 3972,35 грн. (процентна складова).

З огляду на таке, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 83919,34 грн. та сплачену суму судового збору 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 29 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.07.2018.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року в справі призначено судове засідання на 13.12.2018 з викликом сторін.

13.12.2018 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 21.01.2019 за клопотанням представника відповідача.

21.01.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 26.02.2019 за клопотанням представника позивача.

26.02.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 27.03.2019 за клопотанням відповідача.

27.03.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 29.04.2019 за клопотанням відповідача.

29.04.2019 справа до розгляду не вносилась, з огляду на те, що вона була помилково призначена на неробочий день, судове засідання призначено на 02.05.2019.

02.05.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 11.07.2019 за клопотанням представника відповідача.

11.07.2019 протокольною ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 28.08.2019 для виклику відповідача для дачі особистих пояснень.

28.08.2019 в судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у позові просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

28.08.2019 відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином, представник відповідача звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі та участі відповідача, при цьому, у поданому відзиві на позовну заяву відповідач заявлені вимоги визнала частково, вважала наявною заборгованість у меншому розмірі, ніж заявлено у позові, вважала необгрунтованими вимоги щодо стягнення процентів у заявленому розмірі, а також позовні вимоги в частині стягнення пені, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства. Посилаючись на зазначені у відзиві обставини, відповідач просила застосувати спеціальний строк позовної давності щодо стягнення штрафу та відмовити у стягненні штрафу в повному обсязі, відмовити в задоволенні вимог в частині стягнення пені та визначити розмір процентів на рівні 30 % за весь період прострочки, а також не нараховувати відсотки та неустойку після 1 лютого 2015 року у зв`язку із закінченням строку дії картки. Крім того, просила відмовити в задоволенні вимог по сплаті судового збору з посиланням на складні життєві обставини, в яких вона опинилася, оскільки відповідач сама виховує двох дітей, один з яких хворіє, що і стало причиною звернення до банку за отриманням кредиту.

У відповіді на відзив банк зазначав, що відповідач по справі відповідно до укладеного договору від 07.07.2011 отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення зазначеного договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєдналася до запрпонованих банком умов та тарифів.

Щодо зміни відсоткової ставки позивач зазначав, що її підвищення відбулося тільки за витратами з певної дати, яка зазначається в наказі, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору.

Щодо правомірності стягнення штрафу та пені відповідач зазначав, що вони є формами неустойки, при цьому не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а тому заперечення відповідача про незаконність одночасного нарахування пені та штрафу є помилковим. Застосування в кредитному договорі як штрафу, так і пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушень в даному випадку різний.

Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості позивач зазначав, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата процентів. Останнім днем строку дії картки визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу до погашенню кредиту в розмірі та строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором та припинення зобов`язань в цілому. У випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день є не припиненим.

Щодо строку дії договору та кредитної картки відповідач зазначав, що дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тобто кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача - необгрунтованими.

Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені відповідач зазначав, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.07.2011.

У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивачем додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку".

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 28.02.2018 у відповідача існує заборгованість за кредитом в сумі 83919,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3299,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 72442,86 грн., заборгованості за комісією - 3705,00 грн., та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 3972,35 грн. (процентна складова).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3299,13 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3299,13 грн. доведені та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, пенею та комісією, а також двох видів штрафів суд зазначає наступне.

Позивач посилається на ст. 634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин з відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору.

Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В анкеті-заяві позичальника від 07.07.2011, яку підписала відповідач, процентна ставка не визначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідач фактично отримав, стягнути в тому числі заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню з комісією та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування ним.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору.

Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату комісій банку та відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за процентами - 72442,86 грн., заборгованості за комісією - 3705 грн., заборгованості по штрафам у фіксованій частині - 500 грн. та в процентній складовій - 3972,35 грн.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 3299,13 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - 69,27 грн. ((3299,13 х 1762)/83919,34 = 69,27).

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 549, 610-612, 625, 626, 628, 638, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299, , рах. № НОМЕР_2 , адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.07.2011 в розмірі 3299 (три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299, , рах. № НОМЕР_2 , адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судовий збір в розмірі 69 (шістдесят дев`ять) грн. 27 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання через Путивльський районний суд Сумської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Токарєв