Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 523/8603/16-ц

провадження № 61-30753 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

представник стягувача - ОСОБА_2 ,

третя особа (боржник) - ОСОБА_3 ,

представники боржника: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Федорченко Любов Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада

2016 року у складі судді Шепітка І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів:

Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст скарги

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Федорченко Л. В. (далі - державний виконавець), заінтересована особа -

ОСОБА_3 , в якому просила визнати незаконним розрахунок по сплаті аліментів від 17 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 38569989

з примусового виконання виконавчого листа № 323/3648/13-ц, виданого

24 травня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей та зобов`язати державного виконавця здійснити новий розрахунок по аліментам або іншим чином поновити права стягувача.

В обґрунтування скарги зазначала, що розрахунок по сплаті аліментів

від 17 травня 2016 року є неправильним, оскільки державний виконавець самостійно змінив розмір аліментів у виконавчому провадженні, дійсний розмір доходів боржника для обчислення суми заборгованості не врахував, необхідних документів від боржника не витребував.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунок по аліментах державним виконавцем здійснено відповідно до положень

статті 195 СК України. Державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Розрахунок по аліментах відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження», докази того, що боржник працював моряком за контрактом, у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд наголосив, що відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку по аліментах, заборгованість у платника аліментів відсутня, наявна переплата.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 25 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 523/8603/16-ц із Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що державним виконавцем змінено розмір аліментів всупереч положенням статті 192 СК України, а боржник мав дохід не менше 344 628,00 грн, оскільки неодноразово перетинав державний кордон України та придбав квартиру.

Вважає, що державний виконавець порушив вимоги чинного законодавства, так як при здійсненні розрахунку по аліментах не з`ясував всі необхідні відомості та не витребував від боржника документи про роботу ним моряком.

Судами не враховано, що попередні розрахунки по аліментах у вказаному виконавчому провадженні були скасовані, а справу вирішено за участі державного виконавця Січко О. О., який не мав права діяти в інтересах Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області при розгляді даної справи.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до вимог п. 7.5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій

з осіб, які працюють за контрактами в іноземних державах і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах, передбачених законом.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини регулюється положеннями статті 183 СК України.

Так, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) регламентовано статтею 195 СК України, відповідно до якої, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Дочка заявниці ОСОБА_7 , яка є повнолітньою, відрахована з Одеського національного університету імені І. І. Мечникова, що підтверджується довідкою з відділу кадрів від 11 квітня 2016 року

за № ВК 428/с (а. с. 105).

Термін дії посвідчення особи моряка НОМЕР_1 , яке було видане ОСОБА_3 06 червня 2006 року, складає п`ять років від дати видачі, тобто до 06 червня 2013 року, про що свідчить лист Міністерства інфраструктури України від 15 березня 2016 року за № ДПВ-07/1/171

(а. с. 42).

Доказів того, що боржник працював моряком з 06 червня 2013 року та отримував дохід, матеріали справи не містять, заявник таких доказів не подала, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України

2004 року)

Таким чином, аналіз вищевказаних норм права та матеріалів справи свідчить про те, що суди зробили правильний висновок, що розрахунок по аліментах від 17 травня 2016 року зроблено державним виконавцем відповідно до вимог статті 195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки платник аліментів ніде на території України не працює.

До того ж, відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку по аліментах, заборгованість у платника аліментів відсутня, наявна переплата.

Колегія суддів критично оцінює доводи заявника, що виїзди за кордон і факт придбання майна у власність є безспірним доказом роботи моряком та отримання доходів боржником, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України

2004 року).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вищевказане виконавче провадження на момент розгляду справи в суді перебувало у державного виконавця Січко О. О., повноваження якого підтверджувалися довіреністю від 27 вересня 2016 року № 45336 (а. с. 33).

Відтак, доводи заявника про те, що Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, як і уповноважені на здійснення його представництва особи, не можуть брати участі у розгляді даної справи, Верховним Судом відхиляються.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зокрема й щодо неналежного дослідження апеляційним судом вказаних в апеляційній скарзі доказів та не встановлення на підставі цього нових обставин, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції та апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова