Провадження № 2/193/126/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 серпня 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кащук Д.А.,
при секретарі Кудрявцевій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у загальному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_3 27 листопада 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначила про те, що з жовтня 2005 по грудень 2012 рік позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. За цей час в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що у грудні 2012 року відповідач залишив сім`ю, контакт з ним відсутній, не дзвонить, дитиною не цікавиться, ніяким чином не бере участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги, аліменти не сплачує. Дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.
Стверджує, що згідно інформаційної довідки, дитина з 2006 року була під наглядом сімейного лікаря КЗ «ДЦПМСД №6» амбулаторії №2. За весь час нагляду за дитиною батько до медичного закладу жодного разу не приводив, в вирішенні питань з відвідування лікарів, догляду за дитиною, а також в питаннях, пов`язаних із здоров`ям дитини брала участь лише його мати.
Згідно характеристики з КЗ «НВК №4» ДМР, дитина дуже позитивно характеризується за місцем навчання, мати приділяє велику увагу інтелектуальному та духовному розвитку дитини, підтримує постійні зв`язки зі школою, батько дитини не приймає участі у вихованні сина.
Зазначає, що 31.10.2018 року було проведено обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання позивачки та її сина, складений Акт обстеження умов проживання. Згідно Акта, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: власна кімната, ліжко, шафа, стіл, в наявності меблі та техніка, одяг, книги, шкільне приладдя. Стосунки, традиції сім`ї дружні, мати піклується про сина, забезпечує його усім необхідним для повноцінного життя. Батько з сім`єю не проживає, в житті житини участі не приймає.
Згідно характеристики з місця проживання, позивачка позитивно характеризується за місцем проживання.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивача можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батька, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.
В судовому засіданні позивач та представник позивача присутні не були, через канцелярію суду подали заяву в якій зазначили, що позовні вимоги, із зазначених у позові підстав підтримують та просять позов задовольнити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Представник третьої особи, присутній не був, через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, розглядати справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує, просить задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши надані представником позивача докази, оцінивши їх у сукупності, всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням наступного.
Із змісту статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що батько свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити, а це значить, що батько наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки; чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження від 16 серпня 2006 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що адміністрація КЗ освіти "НВК №4" Дніпровської міської ради вказує, на те, що мати приділяє дуже велику увагу інтелектуальному та духовному розвитку свого сина, підтримує постійни зв`язки зі школою. Батько не приймає участь у вихованні сина (а.с.10).
З висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що батько протягом семи років проживає за межами України, не виконує свої обов`язки щодо виховання та розвитку малолітнього, не проявляє до нього батьківської турботи та піклування, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тим самим проявляє байдужість до подальшої долі дитини. Внаслідок також бездіяльності з боку батька створилися умови, які шкодять інтересам дитини (а.с.80-81).
Також судом встановлено, що судовим наказом Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року з відповідача були стягнути аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.93).
З заяви В.о. начальника управління-служби у справах дітей Новокодацької у місті ради Гулідова М.В., вбачається, що висновок органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (протокол №4 від 03.04.2019 року) про доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заслухалось тричі, спеціалістами служби у справах дітей Софіївською держадміністрації було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою проживає мати, ОСОБА_2 , яка повідомила, що її син проживає на території Білорусії протягом семи років (а.с.102-103).
Також, відповідно довідки №51 від 22 червня 2019 року, яка була надана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару, вбачається, що під час проведення психологічного діагностування було виявлено-батько ОСОБА_2 не приймав та не приймає участі у житті, розвитку та виховані дитини ОСОБА_4 , а також сам ОСОБА_6 не має бажання підтримувати з батьком будь-які стосунки, все це, є індикатором невиконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 , психологічних перешкод для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 не має.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається „ що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини ".
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,141,150,164,165 Сімейного кодексу України, ст.51 Конституцією України, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265,280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д.А.Кащук