Постанова

Іменем України

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 201/8307/16-ц

провадження № 61-32894св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Дніпропетровська міська рада, Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

третя особа - виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради і департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року у складі головуючого судді Антонюк О.А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

3 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання права власності на гараж.

Позов мотивовано тим, що 26 березня 2001 року між нею та Управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації був підписаний договір про участь у дольовому будівництві, згідно якого цей відповідач за кошти позивача повинен був збудувати і передати позивачу гараж у дворі будинку АДРЕСА_1 ; позивач кошти надав, відповідач, отримавши необхідні дозвільні документи, гараж збудував і по акту в 2008 році передав його позивачу. Останній користувалася цим гаражем як своїм, отримав технічний паспорт на гараж. З метою реєстрації права власності на цей гараж позивач звернулася до відповідачів, але отримала відмову.

Позивач вважала вказане незаконним, оскільки будівництво гаражу було законним, кошти внесені, гараж збудовано і передано їй як власниці, вона ним правомірно користується.

Так як в добровільному порядку питання не вирішено, то позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила визнати за нею право власності на вказаний гараж без додаткових актів введення в експлуатацію, задовольнивши позов в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року, залишене без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на гараж без додаткових актів введення в експлуатацію, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із передчасності та недоведеності позовних вимог, оскільки відсутні дані про відповідність споруди будівельним нормам і правилам; дані про відсутність порушень прав інших осіб, співвласників.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 13 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/8307/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не встановили всі фактичні обставини справи.

Судом не було взято до уваги, те що рішенням ВК Дніпропетровської міської ради № 2780 зобов`язано Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, після завершення будівництва, ввести об`єкт в експлуатацію у встановленому порядку, проте в порушення її законних прав, цього не було зроблено, чим позбавляє її вільно користуватися своєю власністю, так як нею була сплачена повна вартість гаража відповідно до Договору.

Крім того, зазначає, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишився той факт, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22 листопада 2001 року №2780 для будівництва гаражів у дворі будинку АДРЕСА_1 була надана земельна ділянка в оренду строком на один рік.

Суд першої інстанції помилково вважав, що будівництво гаражу мало характер самочинного.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 26 березня 2001 року між ОСОБА_1 та Управлінням капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації було укладено Договір про участь у дольовому будівництві, згідно якого відповідач за кошти позивачки у розмірі 17500 грн повинен був збудувати і передати останній гараж.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2780 затверджено проект відведення земельної ділянки по пров . Урицького для будівництва капітальних гаражів (за рахунок земель, не наданих у власність або користування) та зобов`язано Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації після завершення будівництва ввести об`єкт в експлуатацію у встановленому порядку.

Пунктом 3.1 Договору передача об`єкту здійснюється Замовником Дольовику після повної сплати вартості гаражу та здачі гаражу в експлуатацію у відповідності із Розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації, виходячи із законодавства на момент передачі.

Судами встановлено, що позивачка повністю виконала свої зобов`язання щодо оплати вартості гаражу та прийняла гараж №3 на підставі Акту приймання-передачі, а в 2015 році отримала технічний паспорт на гараж.

Договором визначено, що після завершення будівництва об`єкт підлягає введенню в експлуатацію і обов`язок по вирішенню цього питання на підставі розпорядження покладено на Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Судами встановлено, що ця умова Розпорядження та Договору не була виконана, гараж в експлуатацію не введено, розпорядження обласною державною адміністрацією не приймалось.

Відповідно до п. 4.2 Договору передбачено, що сторона, яка не виконала обов`язки за Договором повинна їх ліквідувати. Спори, які виникають при виконання умов вказаного Договору вирішуються шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - спірні питання розглядаються керівництвом облдержадміністрації (п.п.8.1-8.2).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, з ОСОБА_1 з вимогами введення гаражу в експлуатацію згідно норм чинного законодавства до Дніпропетровської обласної державної адміністрації не зверталася.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) визначено статтею 331 ЦК України, відповідно до частини другої якої право власності виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Такий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 450/2307/15-ц.

Установивши, що вказаний спірний гараж, збудований на земельній ділянці, стосовно якої зараз немає документів про її відвід, оренду, позивачка не приватизувала вказану земельну ділянку, гараж не введено в експлуатацію відповідно до чинного законодавства, та враховуючи, що суд не може здійснювати повноваження реєстраційних органів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Доводи касаційної скарги в частині того, що рішенням ВК Дніпропетровської міської ради № 2780 зобов`язано Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації після завершення будівництва ввести об`єкт в експлуатацію у встановленому порядку, однак жодних дій останнім не було вчинено - було предметом розгляду апеляційним судом та спростовано.

Верховий Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій з тим, що оскільки гараж не введений в експлуатацію згідно норм чинного законодавства, ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду з позовом про визнання права власності на гараж.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням ВК Дніпропетровської міської ради № 2780 зобов`язано Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації після завершення будівництва ввести об`єкт в експлуатацію у встановленому порядку, проте в порушення її законних прав, цього не було зроблено, чим позбавляє її вільно користуватися своєю власністю, так як нею була сплачена повна вартість гаража відповідно до Договору не спростовують висновків суду щодо передчасного звернення до суду з позовом.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустили, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик