КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/8668/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Муранова-Лесів І.В.

Унікальний №359/7202/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року у справі позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 570 622,06 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 538 191,94 грн., заборгованість по відсотках - 26 666,57 грн., пеня - 5 763,55 грн., а також понесені судові витрати у сумі 3 654,00 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2628/0608/55-018, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 40 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком погашення кредиту.

ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за ким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2628/0608/55-018 від 27 червня 2008 року.

На даний момент всі права кредитора за вказаним кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк».

Позичальник порушив умови кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 20 липня 2015 року, має прострочену заборгованість: за кредитом - 24 633,27 доларів США, що за курсом НБУ на 10 березня 2014 року складає 538 191,94 грн., за відсотками - 1 220,54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 10 березня 2014 року складає 26 666,57 грн., пеня - 263,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 763,55 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №26/28/0608/55-018 від 27 червня 2008 року в сумі 570 622,06 грн., а саме: за кредитом - 538 191,94 грн., за відсотками - 26 666,57 грн., пеня - 5 763,55 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 24 квітня 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що за умовами укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу, а саме п.12.8 жодна зі сторін не наділена правом відступати або передавати всі або будь-які свої права, вигоди та обов`язки за цим договором, включаючи та, що стосуються запевнень та гарантій за цим договором, без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Для подальшого відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, набутих за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, у тому числі за кредитним договором № 2628/0608/55-018, необхідна обов`язкова попередня згода ПАТ «Сведбанк» виражена в письмовій формі.

Однак, в супереч умовам укладеного сторонами договору 15 червня 2012 року, укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» договір купівлі-продажу без попередньої письмової згоди ПАТ «Сведбанк», що було підтверджено представником позивача в ході розгляду справи, в повідомленні направленому у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів.

Тому ПАТ «Дельта Банк» не мав жодних правових підстав для подальшого відступлення права вимоги ПАТ «Дельта-Банк».

Посилання суду першої інстанції на положення п. 12.11 договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, стосовно наявного у покупця права здійснювати наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі з гарною репутацією та високими стандартами корпоративної поведінки і ділової етики, як на підставу наявності у ПАТ «Дельта Банк» прав та повноважень на відступлення прав вимог ПАТ «Альфа-Банку» без згоди ПАТ «Сведбанк»не відповідає приписам п. 12.8 цього договору.

Наявність загальної декларативної умови, передбаченої п. 12.11. договору не виключає та не скасовує обов`язку ПАТ «Дельта Банк» отримати відповідно до п. 12.8 письмову згоду ПАТ «Сведбанк» для такого відступлення.

Позивач не надав відповідачу доказів переходу до нового кредитора прав за кредитним договором, а тому апелянт вважає, що залишається зобов`язаним перед ПАТ «Дельта банк», в той час як перед ПАТ «Альфа-банк» в нього не виникло жодних зобов`язань.

За умовами договору купівлі-продажу від 15 червня 2012 року повний перелік договорів з їх купівельною ціною мав міститься в додатку №1 до даного договору. Разом з тим даний додаток так і не був наданий позивачем суду першої інстанції, а тому підтвердження переходу права вимоги відсутнє.

Наявний письмовий документ, який наявний в матеріалах справи не містить його назви, дати складання, нумерації та підписів уповноважених представників, що не дає можливості його ідентифікувати як додаток №1, посилання на який міститься в розділі №1 договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року.

В судовому засіданні представник АТ "Альфа Банк" заперечував проти апеляційної скарги та просив ії відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представника банку, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2628/0608/55-018 (т.1 а.с.5-9, 228-232).

За умовами п.п. 1.1,1.2,1.3,1.4 п.1 Кредитного договору, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 40000 доларів США, на строк по 27 червня 2018 року, з 11,9 % річних проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом.

Пунктом 2.1 Кредитного договору визначено, що забезпеченням виконання зобов'язання позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного Договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека Об'єкта нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,20 кв.м.

Факт отримання кредиту відповідачем не оспорюється.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк»» уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.17,141-209).

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.16, 18-24, 210-219), за яким ПАТ «Дельта Банк» передало, а ПАТ « Альфа Банк» прийняло права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору № 2628/0608/55-018 від 27.06.2008 р., зазначеному за № 1859 у акті приймання-передачі кредитних файлів № 2.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції зазначив, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а.с. 13) встановлено, що станом на 20.07.2015 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 570 622,06 грн., а саме:- за кредитом 24633,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 538191,94 грн., - за відсотками-1220,54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 26666,57 грн., пеня - 263,80 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 5763,55 грн.

Правильність розрахунку заборгованості по кредиту та відсоткам у відсутності інших доказів на його спростування встановлена судом першої інстанції.

Також встановлено порушення відповідачем умов кредитного договору та не погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За визначенням ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, про те, що ПАТ «Дельта Банк» не мав жодних правових підстав для подальшого відступлення права вимоги ПАТ «Дельта-Банк».

Дані обставини повністю вивчені судом першої інстанції та в рішенні надана цьому оцінка.

Тим більше, що доказів визнання зазначеного договору недійсним суду не надано.

Доводи апелянта щодо того, що позивач не надав відповідачу доказів переходу до нового кредитора прав за кредитним договором не заслуговують на увагу. Правомочність заявлених банком вимог перевірена судом, та встановлена законність вимог банку.

Інші доводи апелянта правильність рішення суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль