Справа № 638/4726/18
Провадження № 2/638/611/19
26 грудня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретарів Самогньозд О.І., Котяш Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-тя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка представляє інтереси малолітної дитини ОСОБА_3 , 3-я особа, яка не заявляє своїх самостійних вимог - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департамента служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 на підставі права власності, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі прав, що підтверджується витягом від 06.06.2012 року. Разом з неї у вказаній квартирі зареєстровані також її син ОСОБА_4 , муж ОСОБА_5 та малолітня онука ОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_2 відповідач по справі. Однак, онука була тільки зареєстрована за вказаною адресою другим сином позивачки, батьком малолітьної ОСОБА_6 , але разом зі своєю матерю фактично постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку тим, що малолітня дитина мешкає разом зі своєю матерю по вищевказаному адресу, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась.
Представник 3 особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, у направленому до суду клопотанні просив справу розглядати за відсутності представника, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства та із максимальним урахуванням інтересів малолітніх дітей.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів з ухваленням заочного рішення відповідно ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини.
Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно витягу з Єдиного реєстру прав позивачу на праві власності належить 64/100 квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається з Довідки про реєстрованих у житловому приміщенні осіб про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за вказаною адресою зареєстровано 4 особи: позивач - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_4 , муж ОСОБА_5 та малолітня онука ОСОБА_3 .
Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося позивачкою ОСОБА_1 , що відповідач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з її сином ОСОБА_7 , а малолітня ОСОБА_3 є її онукою.
В судовому засідання встановлено, що малолітня онука позивачки ОСОБА_3 , донька відповідачкі, була зареєстрована у спірній квартирі, але там ніколи не проживала. З моменту народження малолітня ОСОБА_6 постійно мешкає зі своєю матерю за адресою: АДРЕСА_2 .
Факт не проживання дитини за місцем реєстрації підтверджується актом №125 від 01.08.2018 року, складеного спеціалістом Служби у справах дітей по Шевченківському району ДССД ХМР, а також заявою мешканців під`їзду вказаного дому, які засвідчили, що починаючи з січня 2016 р. малолітня дитина та її батьки ніколи не проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а також речі, яки належать дитині, у даній квартирі відсутні.
Однак, згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням є недоцільним, оскільки дитина не має іншого житла.
Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки він не підтверджений доказами відсутності іншого житла, не прийнятий до уваги Службою той факт, що малолітня дитина на протязі 4 років мешкає разом зі своєю матерю за адресою: АДРЕСА_2 , а також акта №125 обстеження спеціалістом Служби квартири від 01.08.2018 року, який підтверджує факт не проживання дитини за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)
Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що малолітня дитина більше 4 років, не проживає в квартирі, що порушує право позивача як власника нерухомого майна на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її матір - ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що дитина не проживає в квартирі понад рік, ніяких дитячих речей в кватирі не має, будь-яких поважних причин, які б перешкоджали користуватись квартирою, судом не встановлено, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-тя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-289, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст..ст.316,317, ст..319, ст..356, ст..383, ст..391, ст..405 ЦК України, ст.64, 150,156 ЖК України, суд, -

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-тя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному поряду.

Суддя: І.О.Грищенко