Справа № 558/766/19
номер провадження 2/558/143/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

28 грудня 2019 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) від 13 серпня 2014 року в сумі 3800 гривень, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань згідно такого договору.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що 13 серпня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що був оформлений розпискою, написаною відповідачем в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до розписки відповідач ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти в сумі 3800 гривень, прийняв їх та зобов`язувався повернути вказану суму до 31 січня 2015 року. Вищевказана сума грошових коштів була необхідна відповідачу для погашення заборгованості у виконавчому провадженні.

Однак, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав, позику не повернув, ухиляється від будь-яких розмов стосовно погашення боргу. З метою досудового врегулювання спору ним було надіслано ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією лист з вимогою про сплату боргу та повідомленням про те, що у разі неповернення суми заборгованості, він буде змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Проте, відповідачем борг не повернуто.

З вказаних підстав у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 3800 гривень боргу за договором позики (розпискою) від 13 серпня 2014 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначав про те, що позовні вимоги підтримує, з підстав викладених у позовній заяві, просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 20). До своєї заяви ОСОБА_1 долучив оригінал розписки від 13 серпня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання втретє не з`явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки за адресою зареєстрованого місця його проживання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Причини неявки в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали.

Судом не вирішувалось питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Як вбачається із змісту розписки (а.с. 21) відповідач ОСОБА_2 13 серпня 2014 року отримав від позивача ОСОБА_1 3800 гривень, які зобов`язувався повернути до 31 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі №309/3458/14-ц у постанові від 13 грудня 2017 року за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 позику (грошові кошти) позивачеві ОСОБА_1 не повернув.

Отже, сума неповернутих відповідачем позивачеві коштів становить 3800 гривень.

Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 13 серпня 2014 року в розмірі 3800 гривень.

З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики (розпискою) від 13 серпня 2014 року в розмірі 3800 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 768,40 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру.

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 525, 526, 533, 625, 629, 1046,1047, 1049 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) борг за договором позики (розпискою) від 13 серпня 2014 року в розмірі 3800 (Три тисячі вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2019 року.