Справа № 758/3153/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В., Мариненко Я.С., Гальчинській А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 та адвоката Зима І.П.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - адвоката Лантуха Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та надання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: 1) встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з листопада 1996 року та по день смерті останнього - 29.02.2016 року; 2) надати позивачу право на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , разом із спадкоємцем за правом представлення - племінником спадкодавця ОСОБА_3 , який є відповідачем за її позовом.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , з яким вона проживала з листопада 1996 року однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та проживали разом в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що в період спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні заощадження, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказує, що в останні місяці життя стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився, ускладнились захворювання сердцево-судинної системи, що спричинило захворювання нижніх кінцівок, йому було дуже тяжко та боляче самостійно пересуватися, внаслідок чого він рідко та лише у її супроводі виходив з дому. Фактично весь тягар утримання та лікування ОСОБА_4 ліг на її плечі, відповідач будучи племінником покійного, відносин з дядьком майже не підтримував. Позивач вважала, що догляд за ОСОБА_4 - це її обов`язок як дружини, якою вона завжди себе вважала. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджується показами свідків, чисельними фотографіями. Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 хворів тривалий час, потребував сторонньої допомоги та догляду, яку надавала саме вона, знаходився в безпорадному стані і потребував постійного догляду, вважає, що має право спадкування разом з відповідачем.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.09.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Ухвалою від 11.10.2017 р. задоволена заява про забезпечення вищевказаного позову шляхом заборони Чотирнадцятій київській державній нотаріальній конторі здійснювати дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4

В листопаді 2017 р. представником відповідача подані заперечення, в яких сторона відповідача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві помер рідний дядько відповідача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема у вигляді квартири АДРЕСА_2 та грошових вкладів в ПАТ «Ощадбанк» і ПАТ КБ «Приват Банк». Вказує, що батько відповідача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним братом спадкодавця ОСОБА_4 , тобто відповідач є рідним племінником померлого ОСОБА_4 і таким чином спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення. Інші спадкоємці відсутні. Крім того, за своє життя померлий ОСОБА_4 підтримував тісні родинні стосунки зі своїм рідним братом та племінником, відвідували один одного, разом проводили свята та допомагали один одному у побуті. Оскільки померлий ОСОБА_4 проживав один, його брат та племінник постійно допомагали йому у побуті, зокрема утримували квартиру та здійснювали у ній поточні ремонтні роботи, купували предмети домашнього вжитку, продукти харчування, тощо. Після смерті дядька ОСОБА_4 відповідач самостійно організував та за власні кошти здійснив його поховання. Зазначає, що позивачка та його рідний дядько ОСОБА_4 не мали близьких стосунків, а його дядько не мав наміру одружуватися з позивачкою, вони лише протягом тривалого часу товаришували, разом проводили дозвілля, відвідували один одного та спільних друзів, допомагали один одному у побуті, а їх відносини не мали ознак сім`ї, а тому не дають позивачу право на спадкування після його смерті. В зв`язку з чим просить відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи відбувається в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та врахувати їх пояснення, обґрунтування вимог та надані докази, покази свідків. Позивач додала, що з часу, коли вона з ОСОБА_4 стали перебувати у фактичних шлюбних відносинах, вони обидва не перебували у зареєстрованих шлюбах, оскільки з березня 1996 р. вона була удовою, а ОСОБА_4 розірвав свій шлюб в березні 1996 р. Вони не реєстрували свій шлюб, т.к. в цьому віці вже не бажали оформлювати відносини. Позивач зазначила, що з липня 2011 р. ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги в зв`язку із захворюванням ніг (він не міг ходити). На похорон ОСОБА_4 одягала позивач, у неї на час його смерті були всі його документи. Смерть ОСОБА_4 була раптовою.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову, просили відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених в запереченні. Додали, що між позивачем та ОСОБА_4 були саме дружні відносини, вони проживали по різних адресах. Відповідач додав, що відвідував свого дядьку ОСОБА_4 у квартирі останнього, пересувався той нормально, керував автомобілем «Москвич». Помер ОСОБА_4 раптово, коли прийшов до позивачу у гості. Документи дядька були у нього, останній сам їх віддав йому. Ховав померлого також відповідач.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 01.03.2016 р.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.10.1994 р., ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Як вбачається з паспорту позивача , з 16.10.1984 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки № 110, виданої КК «Центр Комунального Сервісу» від 19.03.2016 р., вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 з 28.04.1987 року і по день своєї смерті був зареєстрований лише ОСОБА_4 Знятий з обліку реєстрації 03.03.2016 року.

З копії спадкової справи № 140/16 до майна померлого ОСОБА_4 , заведеної Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, встановлено, що 12.03.2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_3 , як племінник, а 26.04.2016 року заяву подала ОСОБА_1 Нотаріусом перевірено та встановлено, що ОСОБА_4 не складав за життя заповіту.

Відповідно до ст. ст. 256, 259 ЦПК України в редакції 2004 року (ст.ст.315, 319 ЦПК України в редакції 2017 року) розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1266 ч.3 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестри, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Матеріалами спадкової справи № 140/16 підтверджено, що відповідач у справі ОСОБА_3 є спадкоємцем 2 черги за правом представлення, оскільки померлий ОСОБА_4 є рідним братом батька відповідача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_4 є отримання права на спадщину, оскільки призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Між тим, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки для позивача в разі визнання факту проживання вказаних осіб однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини за умови, що позивач протягом тривалого часу надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, яке відбулось 01.01.2004 р.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

А відтак, відхиляє доводи позивача про її проживання без реєстрації шлюбу однією сім`єю з ОСОБА_4 з листопада 1996 р. і до 01.01.2004 р., оскільки діючим на той час КпШС України не було можливим встановлення такого факту.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу суддів на те, що при врегулюванні правовідносин щодо майна осіб майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, щоби чоловік та жінка не перебували у будь-якому іншому шлюбі.

Сторони у справі визнають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 р. не перебували у зареєстрованих шлюбах.

При дослідженні наданих стороною позивача доказів до позовних вимог, перевіряючи доводи позивича про проживання ОСОБА_1 . зі спадкодавцем з 01.01.2004 р. судом встановлено таке.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва № 522 від 13.03.2018 року, видана адвокату позивача ОСОБА_6 , в якій повідомляється про те, що ОСОБА_4 , 1938 року народження, перебував на «Д» обліку з приводу захворювань: ішемічна хвороба серця стенокардія напруги ІІІ ФК; атеросклеротичний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 4; фібриляція передсердь, постійна форма СН ІІ А - Б ст.; хронічний бронхіт АН І -ІІ ст.; хронічний холецистит; хронічний панкреатит; доброякісна гіперплазія передміхурової залози І-ІІ ст.; дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.; ЦАС на тлі гіпертонічної хвороби; початкова катаракта ОІ. Гіпертонічна ангіопатія ОІ. Манулопатія ОІ.

Як вбачається з вищевказаного листа, ОСОБА_4 регулярно проходив диспансерні обстеження, відвідував лікарів, отримував стаціонарне лікування під час хронічних захворювань в клінічній лікарні № 15 м.Києва та КМРЦЗ, в період ремісії отримував санаторно-курортне лікування, викликів додому не було, останнє звернення було 21.12.2015 р.; самостійно відвідував медичний заклад. У зв`язку з його станом здоров`я та через похилий вік міг потребувати сторонньої допомоги (том 2 арк.спр.6-7).

Медичною картою амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_4 , випискою з історії хвороби, курортна книжка, електрокардіологічне дослідження (том 1 арк.спр.198-247) підтверджується наявність хвороб у спадкодавця ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.78 ч.2 ЦК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стороною позивача суду не надався висновок судово-медичного обстеження та не заявлялось клопотання про призначення відповідної експертизи, саме якими підтверджується факто того, чи потребувала особа за своїм станом здоров`я сторонньої допомоги.

А відтак, суд не приймає до уваги зазначений вище лист директора Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва від 13.03.2018 р. з висновком про можливість потребування сторонньої допомоги як недопустимий доказ.

Суд не приймає до уваги показання допитаних в судовому засіданні як свідків ОСОБА_2 , яка є дочкою позивача, ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою позивача, що свідчили про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, та ОСОБА_10 , яка є дружиною відповідача та свідчила про непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, оскільки вважає їх заінтересованими в розгляді справи. Показання даних свідків відповідно про потребування (непротребування) ОСОБА_4 за станом здоров`я сторонньої допомоги суд вважає неналежними доказами для цієї обставини, а тому не бере їх до уваги.

Згідно довідки від 13.11.2017 р. № 1132, виданої сільським головою Іванківською сільською радою Семенівського району Чернігівської області, процес поховання ОСОБА_4 здійсним відповідач ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 , що є сусідкою позивача, підтвердила в судовому засіданні факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю в квартирі позивача.

Оглянуті в судовому засіданні та відтворені на диску фотографії, на яких відображені позивач разом із ОСОБА_4 , не можуть достеменно підтверджувати факт їх сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Як вбачається з наданих позивачем копії поштової документації, ОСОБА_4 отримував кореспонденцію, адресовану на його ім`я, за адресою позивача лише в травні-липні 2015 р., вересні 2015 р.

Як вбачається наданих позивачем копій квитанцій про сплату комунальних послуг за квартиру ОСОБА_4 , фамілія ОСОБА_1 , як платника, міститься на квитанціях лише за лютого 2013 р.

Тобто, дані документи за період, значно менший, ніж за 5 років до дня смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Наданими позивачем копіями документів на придбання холодильника «Норд» в липні 2001 р., телевізора в листопаді 2006 р. та не підтверджено, що вони були придбані ОСОБА_4 для розташування його в квартирі ОСОБА_1 та за спільні кошти.

Письмові пояснення долучених до акту пояснення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суд не приймає до уваги як недопустимі докази, оскільки дані особи не допитувались як свідки в судовому засіданні.

Копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого на ім`я ОСОБА_4 25.12.2009 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, пенсійне посвідчення ОСОБА_4 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами до позовних вимог позивача.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що в судовому засіданні не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 через свою тяжку хворобу перебував в безпорадному стані, а позивач ОСОБА_1 , в разі її проживання з ним не менше 5 років до цього однією сім`єю без реєстрації шлюбу, протягом тривалого часу надавала допомогу спадкодавцеві.

А відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Оскільки позовні вимоги про надання позивачу права на спадкування разом з відповідачем є похідними від встановлення вищевказаного факту, що має юридичне значення, то і в задоволенні вимог і в цій частині також слід відмовити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, ст.3 СК України, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1258, 1261-1264 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та надання права на спадкування - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова