КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/8800/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Притула Н.Г.

Унікальний №71/43643/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова Світлана Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" (надалі АКБ "Укрсоцбанк", треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова С. В. про визнання договору іпотеки недійсним.

В позові позивач просила: визнати недійсним договір іпотеки №007/71042-ІО від 22 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку (про надання невідновлювальної кредитної лінії за яким банк надав ОСОБА_2 кредит), далі АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є відповідач), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. зареєстрованого в реєстрі за №3651;

скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7869198, зареєстрованого 06 вересня 2008 року о 13:49:50 реєстратором Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. підстава обтяження договір іпотеки 3650, від 22серпня 2008 року, об`єкт обтяження квартира АДРЕСА_1 ; скасувати в державному реєстрі іпотек запис про іпотеку за реєстраційним номером обтяження 7795998, зареєстрованого 26 серпня 2008 року об 11:10:29 реєстратором Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. підстава обтяження договір іпотеки 3650, 22 серпня 2008 року, об`єкт обтяження квартира АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2008 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір на підставі якого позивач передала банку, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка на час укладення договору, належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 14 квітня 1995 року Авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов» згідно з розпорядження (наказом) від 14 квітня 1995 року ( а.с. 17).

Позивач стверджувала, що на час вчинення нотаріусом процедури посвідчення договору, свідоцтва про право власності на квартиру не було, оскільки 12 липня 1996 року в її квартирі АДРЕСА_1 сталася крадіжка, в результаті якої свідоцтво про право власності на житло було викрадено.

Цього ж дня до Першої Київської державної нотаріальної контори Плужник Т.П. звернулась із заявою про реєстрацію обтяження на житлове приміщення (квартири), шляхом заборони відчуження майна за вх.№3086 від 12 липня 1996 року строком на 10 днів.

Позивач зазначила, що при відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, іпотечний договір не міг бути укладений та зареєстрований.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 07 травня 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було встановлено обставини справи, неправильно визначено відповідно до встановлених судом обставин правовідносини.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що в результаті крадіжки яка відбулася 12 липня 1996 року в квартирі позивача були викрадені правовстановлюючі документи на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

У зв`язку з чим 12 липня 1996 р. апелянт звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про накладення заборони відчуження на свою квартиру.

08 листопада 2004 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був внесений запис про зазначене обтяження.

Під час укладення 22 серпня 2008 року іпотечного договору між ОСОБА_1 та АКБ "Укрсоцбанком" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., не було належним чином перевірено наявність обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном його власником, порушено процедуру заборони на відчуження майна.

Передача квартири в іпотеку здійснювалась без перевірки правовстановлюючого документу.

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою на отримання дубліката свідоцтва про право власності на житло.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які підтверджують факт порушення процедури посвідчення договору іпотеки, та належним чином не дослідив усіх обставин справи.

Апелянт наголошує на тому, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова С.В. знала про обтяження об`єкту нерухомості та судом не прийнято до уваги той факт, що нотаріус не могла посвідчити такий договір.

Судом першої інстанції не зазначено норми права, яка б дозволяла укладати договори іпотеки відносно майна, щодо якого наявне обмеження, судом не взято до уваги заяву апелянта від 12 липня 1996 року про накладення заборони на квартиру, що є предметом договору іпотеки.

Суд першої інстанції відхилив посилання апелянта на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

В судовому засіданні апелянт та ії представник підтримали апеляційну скаргу, просили ії задовольнити.

Представники ПАТ "Укрсоцбанку" та нотаріуса Бочарової С.В. заперечували проти апеляційної скарги, просили ії відхилити, а рішення суд першої інстанції залишити без змін

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу та їх представників, які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено що 22 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії за яким Банк надав ОСОБА_2 кредит із максимальним лімітом заборгованості до 100 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних.

В забезпечення виконання умов договору 22 серпня 2008 року, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований нотаріусом у встановленому законом порядку. (а.с.12-14)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено вчинення нотаріусом неправомірних дій стосовно процедури посвідчення договору іпотеки, а також не надано доказів, на підтвердження факту крадіжки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належіть позивачу на праві власності та є предметом іпотеки, в наслідок якої були викрадені правовстановлюючі документи на квартиру.

Суд зазначив, що позивач не надала суду доказів на підтвердження її доводів та обґрунтувань позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав, згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати;

чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам процесуального закону з наступних підстав.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 ЦК України передбачає підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,2,3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі ч.3 ст.18 ЗУ «Про іпотеку» до істотних умов іпотечного договору, серед інших, відносяться опис предмета іпотеки достатній для його ідентифікації та/або його реєстраційні дані. У разі відсутності однієї з істотних умов він може бути визнаний недійсним за рішенням суду.

Частиною 2 ст.55 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що при посвідченні угод про відчуження, заставу (іпотеку) жилого будинку, квартири іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

Стаття 47 ЗУ «Про нотаріат», п.35 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», встановлює вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальних дій при посвідчені договору іпотеки. Не приймаються документи, що мають підчистки, дописки, закреслені слова або інші незастережені виправлення, документи текст яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про визнання договору іпотеки недійсним внаслідок порушення процедури посвідчення договору нотаріусом та відсутністю правовстановлюючого документа, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи копіями оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру та довідки-характеристики, які була надана нотаріусу на час посвідчення договору іпотеки.

Судом встановлено, що при посвідченні договору іпотеки усі необхідні оригінали документів нотаріусу були наданні.

Оригінал довідки-характеристики від 14 серпня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , може бути виданий лише на підставі свідоцтва про право власності відповідно до пункту 6 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Керуючись ст. ст. 4, 18 Закону України «Про іпотеку», п.91 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється особою на яку покладено функції щодо державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідно до матеріалів справи договір іпотеки, зареєстрований (посвідчений) нотаріусом відповідно до законодавства.

Нотаріусом дотримано процедуру накладення обтяження на нерухоме майно в наслідок укладення договору іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надано доказів на спростування законності процедури посвідчення договору та накладення обтяження на майно.

Апелянт належним чином не підтвердила того, що в належній їй квартирі у 1996 р. мала місце крадіжка та було викрадено оригінал правовстановлюючого документа.

Не пояснила суду першої інстанції та не надала належних доказів того, чому протягом такого тривалого часу вона не вчиняла жодних дій щодо отримання дублікату свідоцтва про право власності.

Водночас, надавши до матеріалів справи заяву про надання дозволу на отримання дублікату правовстановлюючого документу на квартиру у зв`язку з крадіжкою, позивач не надала суду доказів які дії були вчинені у зв`язку з поданою заявою.

Колегія суддів вважає, що апелянтом ОСОБА_1 не доведено, у судовому порядку, порушення процедури укладення договору іпотеки чи не дотримано істотних умов договору, що могли б бути підставою для його скасування.

Твердження апелянта щодо неврахування судом першої інстанції під час прийняття рішення її доводів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що суд першої інстанції ретельно вивчив матеріали справи, надав обґрунтований висновок доводам позивача та наданим суду доказам.

Колегія суддів надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому так і кожному окремо дійшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль