ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/76/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/1574/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року (суддя Заворотна О.Л.) за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - банк, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору №AN3XCC9ESD0126 від 24.03.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 28.11.2013 року, виникла заборгованість у розмірі 34 629,71 грн., яка складається з наступного: 8342,51 грн. - заборгованість за кредитом; 6,38 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4390,35 грн. - заборгованість по комісії; 19 765,25 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1625,22 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначене, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 34 629,71 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 629,71 грн. Вирішено питання судових витрат.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, та доповненнях до неї, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції належним чином не досліджено докази по справі, судом першої інстанції не було враховано, що відповідачкою не було підписано Умови надання споживчого кредиту, які долучені до матеріалів справи та на які посилається банк у своєму позові. Вважає, що суд помилково встановив, що їй було надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12%, оскільки із заяви позичальника вбачається, що кредит надавався зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01%.

Також вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню, враховуючи те, що розмір даного виду неустойки, заявленої банком, значно перевищує розмір збитків, і стягнення її у більшій сумі спричинить важкий матеріальний стан відповідача.

Вказує, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення штрафів та комісій, оскільки такі не передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, а їх розрахунок проведений із грубим порушенням норм чинного законодавства.

Крім того, як на безпідставність заявлених позовних вимог вказувала, що позов подано з пропущенням строку позовної давності, а рішення суду не містить обґрунтування та розрахунку стягнутих сум.

ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» відзиву на апеляційну скаргу не направив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам повністю не відповідає.

Судом встановлено, що 24.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала заяву позичальника №AN3XCC9ESD0126, відповідно до умов якої банк надав їй строковий кредит у сумі 20000 грн. на строк 36 місяців з 24.03.2011 року по 23.03.2014 року включно, кредит надавався на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Для виконання зобов`язань банк відкрив позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Підписавши дану заяву, банк посилався на те, що ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась та згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані їй у письмовій формі. Також підтвердила, що їй надана повна інформація про умови кредитування в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК».

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.11.2013 року становить 34 629,71 грн. і складається із: 8342,51 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6,38 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4390,35 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 765,25 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1625,22 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач допустила неналежне виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, у вигляді неповернутого кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 24 березня 2011 року зазначений строковий кредит 20000 грн., процентна ставка у розмірі 0,01% на місяць (або 0,01?12=0,12% річних), строк повернення не пізніше 23.03.2014 року.

У зазначеній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також заборгованість з комісії, пені і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 березня 2011 року, посилався на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Вищезазначеним витягом, що надано позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено: права та обов`язки сторін, нарахування комісії, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено позовну давність щодо вимог банку - 5 років (пункт 5.5 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Акцент-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цьому Витягу, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 березня 2011 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, та комісію.

За таких обставин, враховуючи те, що в заяві позичальника за підписом обох сторін, передбачено розмір кредиту, проценти, строк повернення кредиту, з відповідачки підлягають стягненню на користь банку неповернуте тіло кредиту в розмірі 8342,51 грн., заборгованість за відсотками - 6,38 грн., в іншій частині позову, а саме стягненні комісії, пені та штрафів слід відмовити.

Отже, заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.03.2014 року на підставі ст.376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 8342.51 грн., за відсотками 6 грн.38 коп., а всього 8348,89 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1 і 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем при зверненні в суд з позовом сплачено 346,30 грн. судового збору, з яких відповідачем йому належить відшкодувати 83,12 грн. (24% задоволених позовних вимог ? 346,30 грн.).

Відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено 519,45 грн., з яких позивачем йому має бути відшкодовано 394,78 грн. (76 % відмовлена частина вимог ? 519,45 грн.).

Таким чином, позивачем, на якого покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована відповідачу різниця між зазначеними сумами, що становить 311,66 грн. (394,78 грн. - 83,12 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (вул. Батумська,11, м. Дніпро,49074; ) заборгованість за кредитом в розмірі 8348,89 грн., а саме 8342,51 грн. - неповернутий кредит, 6,38 грн. - відсотки за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 311,66 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк