Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 676/4695/16-ц

провадження № 61-33402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення частки земельної ділянки в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 квітня 2009 року він є власником квартири АДРЕСА_1 і йому на праві спільної часткової власності належить 49/100 житлового будинку загальною площею 128,2 кв. м та відповідна частка земельної ділянки загальною площею 0,0615 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказує, що іншими співвласниками цього житлового будинку та земельної ділянки є відповідачі, які мають у власності по 51/200 частини житлового будинку кожен. Посилається на те, що частини житлового будинку у праві спільної часткової власності в натурі визначені, однак частини земельної ділянки не виділені.

Оскільки він має намір розпорядитися своєю власністю, позивач просив суд виділити йому 49/100 частки земельної ділянки, що є у спільній частковій власності із відповідачами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року, з урахуванням ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будь-який варіант виділу позивачу земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства, а також, будуть порушені права відповідача на користування гаражем, що побудований на спільній земельній ділянці.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_1 з спільної власності по другому варіанту висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 15 грудня 2016 року № 102Е-12/16 земельну ділянку площею 0,0301 га (яка зафарбована жовтим кольором-1), що відповідає ідеальній частці ОСОБА_1 у житловому будинку 49/100 частин, яка розташована по АДРЕСА_1 ( в межах точок 1, 2, 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16), залишивши у спільному володінні співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0314 га, що розташована по АДРЕСА_1 (зафарбована зеленим кольором-2), яка відповідає ідеальній частці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в житловому будинку 51/100 ( в межах точок 16, 15, 14, 13, 12, 11, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10).

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції щодо порушення позивачем права ОСОБА_2 на користування гаражем є помилковими, оскільки гараж, яким він користується та інші прибудови є самочинним будівництвом, і наявність цих забудов не може бути врахована при виділі земельної ділянки позивачу. З огляду на те, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, позивач має право на виділення у власність по другому варіанту висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 15 грудня 2016 року земельну ділянку площею 0,0301 га, яка відповідає ідеальній частці позивача у житловому будинку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У червні 2017 рокуОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки розпорядженням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради депутатів трудящих від 03 вересня 1971 року № 397-р ОСОБА_2 дозволено користуватись гаражем, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, тому вказаний гараж не може вважатись самочинною забудовою. Відсутність у заявника державної реєстрації права власності на гараж, також не може бути підставою для визнання його самочинним будівництвом, оскільки гараж був збудований в 1970 роках, а до набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від їх державної реєстрації. Крім того, на земельній ділянці існує один заїзд на територію домоволодіння, який переданий у власність позивача, що фактично позбавляє заявника права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому зазначено, що мотиви та підстави, вказані в касаційній скарзі щодо скасування оскаржуваного судового рішення є безпідставними та незаконними. ОСОБА_2 намагається ввести суд в оману, стверджуючи, що при винесенні рішення про виділення спірної земельної ділянки на ній вже були розташовані гаражі та сараї, а також замовчує той факт, що вказані споруди є самочинними. Право тимчасового користування гаражем у ОСОБА_2 припинилось у зв`язку зі смертю його діда, якому належало таке право і це право не входить до складу спадщини. ОСОБА_2 з позовом про встановлення земельного сервітуту до суду не звертався. Також, заявник має доступ до власної частини будинку з іншого боку, проте намагається позбавити позивача та його членів сім`ї права на приватне життя.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 квітня 2009 року ОСОБА_1 прийняв у власність кватиру АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Кам`янець-Подільської міської ради від 24 березня 2011 року № 386 постановлено оформити право власності на 49/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме: частини житлового будинку «А-1», загальною площею 128,2 кв. м, за громадянином ОСОБА_1 . площею 68,9 кв. м; оформити право власності на 51/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме: частини житлового будинку «А-1», загальною площею 128,2 кв. м, за громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 площею 68,9 кв. м в рівних долях та міському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності і провести державну реєстрацію права власності.

Відповідно до державного акту на право на земельну частку серії НОМЕР_1 від 10 липня 2012 року земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0615 га на підставі рішення сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 29 грудня 2011 року № 22 належить на праві спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно з висновком від 15 грудня 2016 року № 102Е-12/16 судової земельно-технічної експертизи, експертом визначено два варіанти виділу земельної ділянки ОСОБА_1 .

Відповідно до технічної документації на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній власності сторін, побудовані житловий будинок «А-1», веранда «а» та веранда «а».

За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, і здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, а відтак виключає це майно із цивільного обороту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що позивач, відповідно до чинного законодавства, має право на виділ у власність частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, дійшов обґрунтованого висновку про виділ у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0301 га, залишивши у спільному володінні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0314 га.

При цьому, позивачем не порушені права ОСОБА_2 , оскільки здійснення самочинного будівництва (гараж та інші прибудови) не породжує в особи права власності на таке майно.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

А. А. Калараш

С. П. Штелик