Справа № 495/6891/19
№ провадження 2/495/2446/2019
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
24 грудня 2019 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа № 495/6891/19,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник - мати ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Білгород - Дністровський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
01 серпня 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник - мати ОСОБА_1 / звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про скасування арешту на нерухоме майно, просять суд: зняти арешт, який накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та вилучити запис про державну реєстрацію обтяження.
Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_1 , та відповідно батько неповнолітньої позивача ОСОБА_2 .
Позивачі у встановленому законом порядку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, під час оформлення своїх спадкових прав, нотаріусом їм було повідомлено, що згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень 15.04.2019 року Державним реєстратором Білгород-Дністровського МР ВДВС зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна ,яке належить ОСОБА_5 .
Так, вказане обтяження пов`язане з наступним.
У попередньому шлюбі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Цей шлюб був розірваний 09.09.1999 року.
На виконанні у Білгород-Дністровському ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження № 3117803 про примусове виконання виконавчого листа № АЕ-9 виданого 29.01.1999 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини на утримання сина ОСОБА_7 , з 19.01.1999 року по 26.09.2015 року.
Позивачі зазначають, що старшим державним виконавцем постанова від 12.04.2019 року про арешт майна боржника ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесена після втрати ним цивільної правоздатності.
Позивачі також вказують на той факт, що борг спадкодавця по аліментах має бути стягнутий за рахунок активів спадкової маси, яку вони оформити не можуть.
На підставі вищевикладеного вони і звернулись до суду з даним позовом.
Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, про що надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, на заочний розгляд справи згодна, розглядати справу за її відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.
Зі згоди представника позивачів, суд Ухвалою від 24 грудня 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно.
Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 /згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 /, а позивач ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 .
У відповідності до листа № 402/02-14 від 25.06.2019 року, виданого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С.,з заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_1 , яка діє за себе та як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, на теперішній час спадкоємцями на усе майно ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом з тим, з листа № 402/02-14 від 17.07.2019 року приватного нотаріуса Тітової Т.С. повідомлено, що згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень 15.04.2019 року Державним реєстратором Березнюк А.В. Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Обтяжувач: Білгород-Дністровський МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області. Підстава виникнення обтяження:постанова про арешт майна боржника, серія та номер НОМЕР_4 /аліменти/ видана 12.04.2019 Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області.
У зв`язку з викладеним, представник заявника звернувся до Білгород-Дністровського МР ДВС ГТУЮ із заявами про видачу завірених копій всіх процесуальних документів виконавчого провадження № 3117803 та про приєднання до матеріалів виконавчого провадження свідоцтва про смерть боржника ОСОБА_5 .
Як вбачається з наданих копій документів з виконавчого провадження № 3117803 дійсно, 12.04.2019 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Березнюк А.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № АЕ-9 , виданого 29.01.1999 року Білгород-Дністровським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його доходів винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення 49 768,28 грн.
12.04.2019 року постановою старшого державного виконавця Білгород-Дністровського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Березнюк А.В. повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Позивачі у своєму позові вказують на той факт, що постанова про арешт майна боржника була винесена державним виконавцем після втрати ОСОБА_5 цивільної правоздатності, адже він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, посилались на ч.2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».
Так, згідно ч.2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Стаття 15 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

В даному випадку, позивачі є спадкоємцями першої черги до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , тому накладення арешту усе нерухоме майно перешкоджає їм користуватись, володіти та розпоряджатись належним їм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, оскільки належне померлому ОСОБА_8 нерухоме майно в силу ч.5 ст. 1268 ЦК України належить позивачам з моменту відкриття спадщини, як спадкоємцям першої черги, то вимога про скасування арешту на вказане нерухоме майно не суперечить положенням ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та передбаченим Цивільним кодексом України способам захисту цивільного права.

Разом з тим, варто зауважити про наступне.

Відповідно до ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 161/11682/15-ц від 21.03.2018 року зокрема зазначено про таке,

«Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Разом з тим, за змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за аліментами, апеляційний суд виходив із положень статей 608, 1219 ЦПК України, які регулюють правовідносини зі спадкування прав та обов`язків спадкодавця, зокрема, обов`язку зі сплати аліментів. Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, а не його обов`язок зі сплати аліментів, посилання апеляційного суду на вказані норми є безпідставним».

Таким чином, для можливості реалізації стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами існують перешкоди у вигляді накладеного арешту на все майно боржника ОСОБА_5 , адже його спадкоємці не мають можливості оформити свої спадкові права, та відповідно здійснити погашення заборгованості за аліментами на дитину за рахунок наявних активів спадкової маси.

Більш того, суд погоджується з ствердженнями позивачів про те, що накладення арешту відбулось після втрати ОСОБА_5 цивільної правоздатності, оскільки постанова про накладення арешту винесена старшим державним виконавцем 12.04.2019 року, в той час як боржник помер задовго до цього -14.02.2018 року.

Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивачів.

Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, оскільки у порядку ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття з арешту з майна боржника державним виконавцем неможливо, право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб.

Керуючись ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316-319, 321, 1231, 1262,1282 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник - мати ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Білгород - Дністровський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту на нерухоме майно задовольнити.

Зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника,виданої 12.04.2019 року Білгород-Дністровським міськраонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області старшим державним виконавцем Березнюк А.В.

Вилучити запис про державну реєстрацію обтяження № 31187536 /спеціальний розділ/ від 15.04.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 від імені якої діє законний представник - мати ОСОБА_1 /.

Відповідач: ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Білгород - Дністровський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, , що знаходиться за адресою: 67701, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Миколаївська, 30.

Повний текст рішення складений 27 грудня 2019 року.

Суддя: