Справа № 386/1042/18
Провадження № 2/386/49/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 08.10.2018 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_3 , відомості про батька дитини до актового запису про народження останнього записані відповідно до положення ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Позивач зазначила, що в 2014 році вона виїхала працювати до республіки Польща, де і познайомилась з майбутнім батьком дитини ОСОБА_2 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2015 року. Позивач працювала в Республіці Польща в Приватному підприємстві «Мотор» з 28.10.2014 по 26.04.2015. В лютому 2015 року позивач не мала можливості далі працювати, тому повернулася на Україну. Позивач вказала, що відповідач є батьком дитини, що підтверджується угодою про виплату аліментів, надісланою відповідачем, відповідно до якої останній зобов`язується виплачувати позивачу до 20 числа кожного місяця на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття аліменти в розмірі 46 доларів США, на виконання якої починаючи з 19.07.2017 на особистий рахунок позивача відповідач перераховує вказані кошти. Відповідачем добровільно було проведено дослідження, на підтвердження свого батьківства, приватною генетичною лабораторією в Польщі, висновком якої було підтверджено його батьківство. Позивач зазначила, що незважаючи на беззаперечні докази батьківства відповідач не бажає офіційно визнавати ОСОБА_3 своїм сином і відмовився від внесення зміни до актового запису про народження дитини. Відповідач на час їх спільного проживання мав пристойний дохід дитина росте, потребує додаткових матеріальних витрат, позивач самотужки не може забезпечити їй нормального життєвого існування та розвитку. Позивач зазначила, що відповідач працює та отримує постійний дохід, тому вражає, що має право на отримання аліментів у частині від його доходів. За таких обставин, позивача вважає, що існують підстави для визнання в судовому порядку батьківства відповідача відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 та стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини у частці від його доходу. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 70, 75, 79, 84, 125, 126, 128, 134, 180-182, 184, 185 СК України, позивач просить визнати відповідача батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису №104 складеного 27.11.2015 Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме вказати в графі «Відомості про батька дитини» батьком ОСОБА_2 та змінити ім`я дитини на ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення його повноліття.

Ухвалою суду від 12.10.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання з урахуванням необхідності направлення за кордон та виконання судового доручення, провадження у зазначеній справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

06 травня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

06 травня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

06 червня 2019 року від Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області надійшов лист з доданими документами про виконання судового доручення. До судового доручення також долучено заперечення на позовну заяву, подану відповідачем, в якій зазначено, що після генетичних тестів, проведених у 2017 році, він визнав своє батьківство та підписав договір про виплату аліментів, та не заперечував щодо зазначення його у свідоцтві про народження дитини як батька. Однак заперечує щодо суми аліментів на утримання сина, погоджується виплачувати аліменти на утримання сина в сумі 1600 грн. на місяць на банківський рахунок вказаний позивачем. Вважає, що сума в розмірі 1600 грн. достатня для покриття потреб дитини у частині, що стосується зобов`язання батька. Відповідач зазначив, що запропонована сума позивачем висока і наближена до мінімальної зарплати на Україні, проживання в Данії в декілька сотень разів вища ніж у місці проживання дитини, тому вважає, що встановлення утримання у вигляді частки в розмірі ј від доходу батька є необґрунтованим (а.с 124-207).

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_5 не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 130 та ст. 502 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а також із застосуванням положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Верховною Радою України Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР; доручення суду про вчинення окремих процесуальних дій щодо відповідача ОСОБА_2 виконане.

В протоколі судового засідання про виконання судового доручення від 29.01.2019, зазначено, що відповідач та його адвокат просили заслухати свідка дружину відповідача ОСОБА_6 (а.с.130-131).

Відповідач в судовому засіданні 29.01.2019 позовні вимоги визнав в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, однак не згоден з сумою виплати аліментів на дитину, яку вимагає мати дитини. Він визнає себе батьком дитини ОСОБА_3 , висилає виплати на його утримання в розмірі 46 дол. США на місяць на розрахунковий рахунок вказаний позивачем. Зазначив, що працює в Данії на мясокомбінаті, отримує заробітну плату близько 15000 датських крон на місяць, живе з дружиною та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на його утриманні. Відповідач вказав, що він не має можливості підробляти та платити ту суму аліментів, яку вимагає позивач, оскільки на залишені кошти не зможе оплачувати частину своїх рахунків на проживання. Він також володіє 2 га землі, це луки в Дибові , однак нею не користується. Зазначив, що в судове засідання з`явитися не зможе і просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 130).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 29.01.2019 суду пояснила, що дохід чоловіка становить близько 15000 крон на місяць, вона працює з 23.08.2018, отримує заробітну плату в середньому 6500 крон на місяць, живуть у Данії три роки. Її чоловік сплачує аліменти на сина ОСОБА_3 . Крім цього, вони сплачують за квартиру, за кредит, інтернет, електроенергію, опалення, телебачення, дорожньо-транспортний податок, поліс авто страхування, на паливо, на їжу, дитячі підгузки та одяг. Додаткові кошти її чоловік не може заробити, оскільки на вихідних не йде на роботу так як вона працює (а.с 131).

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Закону України „Про міжнародне приватне право" зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статті 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особи, яка має право на утримання. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним у частині першій цієї статті застосовується право їхнього спільного особистого закону. Якщо особа, має право на утримання, не може його одержати згідно з правом визначеним частиною першою та другою цієї статті, застосовується право держави, у якій особа, яка зобов`язана надати утримання, має місце проживання.

У відносинах між Україною та Республікою Польща діє Конвенція про стягнення аліментів за кордоном, укладена 20.06.1956.

Проживання відповідача на території Республіки Польща, беручи до уваги положення Закону України „Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном" від 20.07.2006 № 15-V та Інструкції „Про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2006 № 121/5, не є перешкодою у стягненні з нього аліментів.

Крім того, відповідно до ст.ст. 28, 29 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3941-XII, в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

Встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене.

В справах, зазначених в пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання.

В справах про інші аліментні обов`язки в галузі сімейного права застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання особа, яка порушує клопотання про стягнення аліментів.

В справах, про які йде мова в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання особа, яка порушує клопотання про стягнення аліментів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Голованівськ Кіровоградської області народився ОСОБА_3 , про що 27 листопада 2015 року було здійснено актовий запис №104, батьком дитини зазначений ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України відповідно до частини 1 статті 7 Закону України „Про громадянство" від 18.01.2001 № 2235-III, в якій визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст. 135 Сімейного Кодексу України ( далі - СК України), що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України №1 від 23.02.2018 (а.с. 17).

Таким чином з урахуванням вищезазначених норм міжнародних договорів, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, та з урахуванням того, що дитина є громадянином України та постійно проживає на території України, позивач - мати також постійно проживає на території України, то дана справа підсудна Голованівському районному суду Кіровоградської області і до правовідносин зі стягнення аліментів підлягає застосуванню законодавство України.

Як вбачається з виписок по картці рахунку № НОМЕР_2 зареєстрованою за ОСОБА_1 на її картковий рахунок щомісяця перераховувались кошти в розмірі 46 доларів США (а.с. 45-54). Суд зауважує, що жоден із учасників справи не заявив сумнівів щодо перерахунку коштів відповідачем позивачу в рахунок аліментів за угодою про виплату аліментів, тобто докази є достовірними і доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є зміна правовідношення.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

В силу ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно звіту №В00047/017 з генетичних досліджень у сфері спорідненості від 13.03.2017, ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 (а.с 55-61).

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що відповідач у справі не заперечує факту батьківства відносно дитини - ОСОБА_3 , що в сукупності з фактичними обставинами справи та процесуальною поведінкою її учасників дає підстави дійти висновку, що відповідач дійсно являється рідним батьком малолітньої дитини.

Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Приймаючи рішення суд діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов`язків, як дитини так і батька.

Суд зауважує, що жоден із учасників справи не заявив сумнівів щодо результатів генетичної експертизи для встановлення батьківства.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01 від 7 травня 2009 року).

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, визнано відповідачем та ніким не оспорюється, що сторони певний час проживали разом, вели спільне господарство.

Враховуючи вказані обставини, визнання відповідачем позову, а також зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача про встановлення батьківства є законними, обгрунтованими, та такими, що належить задовольнити.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про встановлення батьківства, суд зауважує на тому, що відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи про народження у зв`язку з визнанням батьківства є рішення суду про визнання батьківства або спільна заява жінки та чоловіка про визнання батьківства. Якщо подання заяви про визнання батьківства неможливе, то підставою для внесення змін є рішення про визнання батьківства, у якому буде зазначено конкретні зміни, які треба внести до актового запису. При цьому, пунктом 1.7 вказаних Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Згідно ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно з п. 15 абз. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.184 СК України та роз`яснень, викладених у п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, поняття обсягу виручки приватного підприємця та його середній заробіток (або дохід) не є аналогічними за змістом. Також, у даній постанові Пленуму зазначається про те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, передбачено, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності надані докази, керуючись в першу чергу принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивач є особою, яка має право на звернення із позовом про визнання батьківства, запис про батька дитини ОСОБА_3 у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст. 135 СК України, а також зважаючи на визнання відповідачем позову в частині визнання батьківства, беручи до уваги, що відповідач є здоровою працездатною людиною, має на утримані, малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має заробітну плату, однак надав суду заперечення в частині розміру стягнення аліментів, зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1600 грн., суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, з відповідача мають бути стягнуті 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, а тому витрати на сплату судового збору у розмірі 1409 грн. 80 коп. покладаються на нього.

Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 08.10.2018 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Визнати, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин Республіки Польща являється батьком дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області.

Внести відомості до актового запису №104 від 27.11.2015 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, запис про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як батька дитини та змінити ім`я дитини на ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на рахунок 1111, отримувач коштів УК в Голованівському районі, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, Код , призначення платежу: по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Іншу частину судового збору в сумі 1409 (тисяча чотириста дев`ять) грн. 80 коп. покласти на позивача.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2, номер в статистичному регістрі фізичних осіб НОМЕР_5, посвідка особи № НОМЕР_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Голованівський районний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Гут Ю. О.