Справа № 296/2889/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

з участю секретаря судового засідання Четвертухи О.О..,

заявника ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України Федорчук В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Генеральний штаб Збройних Сил України Об`єднаний оперативний штаб Збройних сил України, Департамент соціальної політики Житомирської міської ради, Міністерство у справах ветеранів України про встановлення факту добровільного залучення та безпосередньої участі у добровільному забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах антитерористичної операції у період її проведення, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася 21.03. 2019 року до суду із зазначеною вище заявою.

У заяві ОСОБА_2 вказує, що з травня 2014 року вона добровільно, разом з іншими активними громадянами України здійснює волонтерську діяльність, допомагає особовому складу Збройних сил України, які приймають участь в антитерористичній операції безпосередньо в Донецькій і Луганській областях, надає допомогу у забезпеченні військовослужбовців продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, побутовими приладами, здійснює ремонт військової техніки. З літа 2015 року вона як засновник, член та волонтер Благодійної організації "Благодійний фонд «Батальйон волонтер»», разом з іншими членами та засновниками організації здійснює волонтерську діяльність.

За добровільну волонтерську діяльність була нагороджена грамотами та подяками від особового складу військових частин, які виконували бойові завдання на території здійснення антитерористичної операції в містах і селищах відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року за № 1053-р " Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

08.03.2017 року, розвозячи гуманітарну допомогу з іншим волонтером ОСОБА_3 , біля 12 год. 50 хв., вони потрапили під обстріл в районі населеного пункту Зайцеве, в наслідок чого вона отримала мінно - вибухову травму. Відкриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку, акубатотравму. Багаточисельні осколкові поранення м`яких тканей голови та лиця. Інородне тіло щоки.

В зв`язку з викладеним позивач просить встановити факт, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирський області 06.06.2006 р„ інд. код НОМЕР_2 ) проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 як засновник та член і волонтер Благодійної організації «Благодійний фонд «Батальйон волонтер», в період з травня 2014 року по грудень 2018 року провадила волонтерську діяльність шляхом добровільного забезпечення проведення антитерористичної операції та стала інвалідом, внаслідок каліцтва, одержаного під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей в період її проведення.

Встановлення даного юридичного факту їй необхідно для отримання статусу інваліда війни.

В судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала з підстав зазначених в ній, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник Обєднаного оперативного штабу Збройних сил України не заперечував проти задоволення позовних вимог заявника.

Представники інших зацікавлених осіб в судове засідання не з`явились. Надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 8 вересня 2015 року затверджено Порядок надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 5 частини 2 Порядку статус інваліда війни надається особам, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

За змістом п.4 ч.4 Порядку підставою для надання особам статусу інваліда війни є, зокрема, рішення суду про встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції у разі відсутності довідки керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу ЗСУ про добровільне забезпечення або добровільне залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції.

Таким чином, вказаний факт може бути встановлено рішенням суду.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Наказом Антитерористичного центру при СБУ «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а визначені такі райони проведення антитерористичної операції, як Донецька і Луганська область - із 7 квітня 2014 року, на якій був запроваджений спеціальний правовий режим.

08.03.2017 року, заявниця, здійснюючи волонтерську діяльність, розвозячи гуманітарну допомогу з іншим волонтером ОСОБА_3 , біля 12.50 годин потрапила під обстріл в районі населеного пункту Зайцеве, що підтвердилось довідкою №359 від 01.02.2018 року, за підписом командира військової частини ОСОБА_4 , та витягом з журналу ведення бойових дій згідно з якими, - «08.03.2017 року о 12.46 під час обстрілу ВОП 2525/2 «Танго» з боку НЗФ із СВД, ПТР, РПГ з напрямку ор.25 окремий будинок н.п. Зайцево в районі зупинки автобуса в цетрі отримали поранення волонтери ОСОБА_1 діагноз відкрита ЧМТ, множинні осколкові поранення обличчя і голови ...(а.с.16, 17).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», населений пункт Зайцеве включений до таких населених пунктів.

В результаті обстрілу, заявниця ОСОБА_1 отримала мінно - вибухову травму. Відкриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку, акубатотравму. Багаточисельні осколкові поранення м`яких тканей голови та лиця. Інородне тіло щоки, що підтвердилось в судовому засіданні виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №Є1620 на ім`я ОСОБА_1 з відділення інтенсивної терапії політравми обласної клінічної лікарні м.Дніпро, відповідно до якої вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 08.03.2017 року по 15.03.2017 року (а.с.31).

Факт отримання заявницею зазначених тілесних ушкоджень також підтвердився виписним епікризом №133/6889 Національного клінічного госпіталю МО України, відповідно до якого : « ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в клініці щелепно-ліцевої хірургії та стоматології НВМКЦ «ГВКГ» МО України з 15.03.17 по 24.03.17 року. Діагноз: поєднана мінно-вибухова травма (08.03.17), відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, сторонне тіло лівої підочної ділянки … (а.с.30).

Факт здійснення добровільної волонтерської діяльності ОСОБА_1 та отримання нею тілесних ушкоджень в зоні АТО в час та при вказаних обставинах також підтвердився показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , чисельними грамотами і подяками від особового складу військових частин, які виконували бойові завдання на території здійснення антитерористичної операції в містах і селищах відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року за № 1053-р " Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та нагрудними знаками і орденами ( а.с. 11-15, 18-29).

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт залучення та безпосередньої участі ОСОБА_1 в період з травня 2014 року по грудень 2018 року до добровільного забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі проводила волонтерську діяльність), перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей в період її проведення. Даний факт має для заявниці юридичне значення, так як безпосередньо породжує юридичні наслідки (зокрема, надасть можливість звернутись до уповноваженого органу для надання статусу інваліда війни, або учасника війни, або учасника бойових дій, або учасника АТО), а встановлення цього факту в позасудовому порядку не можливе, тому суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в даній частині вимог підлягає до задоволення.

Щодо вимоги заявника встановити факт про те, що вона стала інвалідом, внаслідок каліцтва, одержаного під час забезпечення проведення антитиреростичної операції, перебуваючи в зоні АТО на території Луганської та Донецької області, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317 визначено порядок проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п.3, 4 вищевказаного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п. 19-2, 19-3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317. Відповідно до зазначених пунктів вказаного Положення:

Причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним у пунктах 11-14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), встановлюється на підставі:

медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва;

документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685.

Причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, встановлюється на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, законодавством визначений позасудовий порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Способи захисту порушеного права передбачені статтею 16 ЦК України. Незважаючи на те, що перелік способів захисту порушеного права не є вичерпним, обраний позивачем спосіб має бути таким, який у разі задоволення позову вирішить спір по суті та відновить права заявника, які були порушені. Встановлення певних фактів при розгляді справи у позовному провадженні не може розглядатися як кінцева мета вирішення спору між сторонам.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 2 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (змінами та доповненнями) не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, оскільки законодавством визначений позасудовий порядок встановлення такого факту, то ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. А у разі відмови компетентного органу в установленні такого факту, заінтересованою особою до суду може бути оскаржена відмова цього органу в передбаченому законом порядку.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може лише за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Разом з тим, вирішення питання про встановлення спірного факту не належить до компетенції суду.

Таким чином, на підставі наведеного суд прийшов до висновку, що вимога заявника про встановлення факту про те, що вона став інвалідом, внаслідок каліцтва, одержаного під час забезпечення проведення антитиреростичної операції, перебуваючи в зоні АТО на території Луганської та Донецької області до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 13,141,258-259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирський області 06.06.2006 р„ інд. код НОМЕР_2 ) проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 в період з травня 2014 року по грудень 2018 року була добровільно залучена до забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі проводила волонтерську діяльність), перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей в період її проведення та 08.03.2017 року, біля 12 год. 50 хв., в результаті обстрілу в районі населеного пункту Зайцеве, отримала мінно - вибухову травму. Відкриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку, акубатотравму. Багаточисельні осколкові поранення м`яких тканей голови та лиця. Інородне тіло щоки.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О. П. Сингаївський