Справа № 308/2065/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Меженна Вікторія Іванівна до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрована, але не проживає з 24.07.2002 року ОСОБА_2 , яка виїхала за межі України.

Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує її права, спричиняє для неї додаткові незручності в сплаті додаткових комунальних послуг, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник - адвокат Межена В.І. подала до суду заяву, якою просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. 22.04.2019 року та 26.06.2019 року судом було повідомлено відповідача ОСОБА_2 про перебування у провадженні суду цивільної справи за №308/2065/19 та про її виклик в судові засідання, шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб. сайті судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору дарування квартири серії НОМЕР_1 посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В., ОСОБА_2 подарувала квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , яка стала власницею вищевказаної квартири.

З довідки №3320 від 23.10.2018 року, виданої директором приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» слідує, що в квартирі АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими чоловік - ОСОБА_5 , 1959 року народження, донька - ОСОБА_6 ,1992 року народження, онучка - ОСОБА_7 , 2018 року народження.

Крім того, з вказаної довідки також слідує, що в квартирі АДРЕСА_2 , значиться зареєстрованою ОСОБА_2 , 1962 року народження, однак за вказаною адресою, така фактично не проживає.

З акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.10.2018 року слідує, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 24.07.2002 р., оскільки виїхала за межі України.

З наданих суду заяв сусідів ОСОБА_8 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 слідує, що ОСОБА_2 , яка була колишньою власницею квартири АДРЕСА_2 , з моменту її дарування ОСОБА_1 в даній квартирі не проживає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що ОСОБА_1 є законною власницею вищевказаної квартири і факт реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, суд приходить до висновку, що поданий ОСОБА_1 позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки, понесені останньою судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Меженна Вікторія Іванівна - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 02 вересня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк