Дата документу 27.12.2019
Справа № 501/3190/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності

та позовної заяви: ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно

учасники справи не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

13.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності (а.с.25-27), згідно якого просить суд:

- визнати дійсним договір купівлі продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.

Позов мотивований тим, що 02 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір в простій письмовій формі про купівлю продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що на момент укладання вказаної угоди у продавця ОСОБА_3 не було в наявності свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку з чим позивач та ОСОБА_3 домовилися щодо ціни нерухомого майна за фактичним станом та укладення відповідного договору купівлі продажу, згідно з чинним законодавством, при наявності у продавця правовстановлюючих документів. Підготовкою зазначених документів зобов`язаний був займатися ОСОБА_3 .

Після подачі позову до суду позивачці стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його похованням займалась ОСОБА_2 , тому вона змушена звернутись до неї з відповідним позовом, оскільки примірник договору може перебувати у користуванні відповідачки.

25.10.2019 року ОСОБА_2 звернулась із самостійними вимогами до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, згідно якого просить суд:

- встановити факт того, що вона опікувалася і матеріально забезпечувала померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 більш ніж 5 років, тобто з січня 2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на в квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що з січня 2013 року по 24.05.2019 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільний побут та господарство як чоловік і жінка в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_3 , але шлюб між ними, як того вимагає чинне законодавство, не було зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим, на даний час встановлення даного факту позивачці потрібно для захисту своїх спадкових прав та інтересів.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду тому що не був здатний до самостійного самообслуговування, а тому вона постійно за ним доглядала, так як у нього була абсолютна глаукома.

Заявниця стверджує, що вона опікувалася та матеріально забезпечувала ОСОБА_3 , оскільки він потребував постійного догляду. Весь час вела з чоловіком спільне господарство, приймала участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Враховуючи тяжку хворобу чоловіка та відсутність близьких родичів, готувала йому їжу, прибирала у квартирі, несла витрати по придбанню ліків, продуктів харчування та предметів побуту, також несла всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Після смерті ОСОБА_3 вона за свій рахунок здійснила його поховання.

У зв`язку з тим, що вона не зареєстрована за постійним місцем проживання померлого, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Вищевказане стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Сторони були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.93, 94).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 15.11.2010 року власником даного об`єкту нерухомості вказано ОСОБА_3 (а.с.4-6).

Відповідно до копії розписки від 02.04.2014 року, складеної від імені ОСОБА_3 , вбачається, що він продає свою квартиру ОСОБА_1 за 25 000 доларів США, зобов`язується приватизувати вказану квартиру та оформити нотаріальну угоду (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.05.2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48).

ОСОБА_3 хворів на абсолютну глаукому, що підтверджується копіями виписок з історії хвороби, медичної карти амбулаторного хворого, медичними висновками (а.с.49-69).

Згідно копій договорів замовлення на організацію і проведення захоронення ОСОБА_3 вбачається, що дані витрати несла ОСОБА_2 (а.с.70-72).

Факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з січня 2013 по день смерті останнього, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підписи яких засвідчено заступником начальника ЖЕД №4 (а.с.83-85).

Виконавчим комітетом Іллічівської міськоїо ради народних депутатів Одеської області ОСОБА_3 видано ордер №46 серії ИГ від 10 лютого 2005 року на вселення в квартиру АДРЕСА_3 (а.с.92).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Слаєвої Р.К. від 13.11.2019 року на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що їй роз`яснено про необхідність звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю або наявності родинних відносин (а.с.95).

Також, судом досліджено копію спадкової справи (а.с.100-119).

ІV. Оцінка Суду.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 15.11.2010 року є власником даного об`єкту нерухомості (а.с.4-6).

Відповідно до копії розписки від 02.04.2014 року, складеної від імені ОСОБА_3 , вбачається, що заявник висловив намір продати квартиру ОСОБА_1 за 25 000 доларів США та зобов`язався приватизувати вказану квартиру, посвідчити нотаріальну угоду (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.05.2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48).

Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п.13 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Позивачем не доведено та судом не встановлено обставин неможливості здійснення ОСОБА_3 нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із чим відсутнє безповоротне ухилення сторони від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст.220 ЦК України.

Оскільки відсутні підстави для визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, відсутні підстави для визнання права власності на це майно, тому суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог.

Разом з тим, суд доходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно.

Задовольняючи вимоги в частині встановлення факту того, що ОСОБА_2 опікувалася і матеріально забезпечувала померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 більш ніж 5 років, з січня 2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд керується наступним.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно дост.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснено в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Крім того, поняття сім`єю в розумінні ст.3 СК України не вичерпується одним лише спільним проживанням. Окрім спільного проживання необхідно також довести наявність спільного побуту та взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю заявника і померлого ОСОБА_3 необхідно для прийняття спадщини на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48).

ОСОБА_3 хворів на абсолютну глаукому, що підтверджується копіями виписок з історії хвороби, медичної карти амбулаторного хворого, медичними висновками (а.с.49-69).

Згідно копій договорів замовлення на організацію і проведення захоронення ОСОБА_3 вбачається, що дані витрати несла ОСОБА_2 (а.с.70-72).

Факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з січня 2013 по день смерті останнього, підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підписи яких засвідчено заступником начальника ЖЕД №4 (а.с.83-85).

Також, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Слаєвої Р.К. від 13.11.2019 року на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що їй роз`яснено про необхідність звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю або наявності родинних відносин (а.с.95).

Надані заявником докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт спільного проживання заявника ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Положеннями ст.3 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1 та 2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст.182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Відповідно до копії розписки від 02.04.2014 року, складеної від імені ОСОБА_3 , вбачається, що він виявив намір продати квартиру ОСОБА_1 за 25 000 доларів США та зобов`язався приватизувати вказану квартиру, оформити нотаріальну угоду (а.с.9).

Суд доходить до висновку, що за життя ОСОБА_3 звертався до органу приватизації про приватизацію квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , але помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію.

Таким чином, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Отже, враховуючи те, що після смерті ОСОБА_3 , у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 , щодо якої судом встановлено факт опікування і матеріального забезпечення померлого більш ніж 5 років, інших спадкоємців немає, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного- процесуального кодексу України, ст. ст.182, 203, 328, 345, 392, 639, 640, 657, 1216, 1217, 1218, 1258, 1264 ЦК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності відмовити повністю.

2. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

3. Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) опікувалася і матеріально забезпечувала померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 більш ніж 5 років, тобто з січня 2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Визнати за ОСОБА_2 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на в квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

9. Повний текст рішення виготовлено 27 грудня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко