Дата документу 17.12.2019 Справа № 336/2251/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/2251/19 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження №22ц/807/3735/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період шлюбу, у якому перебували з 19 листопада 1971 року виплатили повністю пайовий внесок за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 03 червня 1998 року було видано Свідоцтво № 1285 про право власності на вказану квартиру, право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 35857 у реєстрову книгу № 215.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка на момент смерті мешкала та була зареєстрована за вказаною адресою з ним та його батьком ОСОБА_3 , яки фактично прийняли спадщину за померлою, оскільки заповіт нею складено не було.

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті також мешкав та був зареєстрований за вищевказаною адресою разом з позивачем. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яку, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, прийняли позивач, та відповідач ОСОБА_1 (син спадкодавця від попереднього шлюбу).

Проте, постановою нотаріуса від 05 квітня 2019 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири через відсутність документів, які підтверджують реєстрацію права власності спадкодавця на спадкове майно.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на неможливість захистити свої майнові права як спадкоємця, в іншій, позасудовий спосіб, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на ј частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що якщо за життя спадкодавець не набув право власності на житло, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Натомість, в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції посилається на норми законодавства, що регулюють поділ майна подружжя, та визначає статус позивача, як сторону подружжя, яка має право на застосування даних норм законодавства. Також зазначав, що суд першої інстанції стягнув з нього судові витрати, незважаючи на те, що скаржник є особою з інвалідністю 2 групи.

10 грудня 2019 року на адресу апеляційного суду, в порядку ст. 360 ЦПК України, надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 відповідно до положень ч. 1 ст. 15 та ст. 16 Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність» та статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (які діяли на момент проведення повної сплати подружжям пайового внеску) спірна квартира належала їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на викладене ОСОБА_2 вважає, що він з та ОСОБА_3 прийняли спадщину після ОСОБА_4 на її частку в спірній квартирі. За таких обставин, рішення суду є законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З копії свідоцтва про одруження, яка міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що 19 листопада 1971 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрований Заводським райРАЦС м. Запоріжжя по актовому запису № 490, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_6 , (а.с. 8).

21 листопада 1979 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів ОСОБА_3 , склад сім`є якого складає 3 особи, був виданий ордер № 918 серія А-ІV ЖСК на право вселення у квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 17).

Згідно довідки ЖБК № 248 «Кристал-9» від 02.04.2002 р., ОСОБА_3 є членом ЖБК № 248 «Кристал-9», та йому належить на праві приватної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Вартість квартири у сумі 9754, 19 карбованців, виплачена повністю в 1992 році (а.с. 16).

22 квітня 1998 року Головою Шевченківської районної ради було видано розпорядження № 422-р про оформлення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 (а.с. 18).

На підставі вищезазначеного розпорядження, в той же день Запорізьким міськжитлоуправлінням ОСОБА_3 було видано Свідоцтво № 1285 про право приватної власності на вказану вище квартиру, право власності було зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 03 червня 1998 р. (а.с. 15).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 86, зворот).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

Встановивши, що за відсутності спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про розмір їх часток, домовленості між ними щодо іншого розміру їх часток, суд першої інстанції дійшов висновку, що частки подружжя є рівними, по Ѕ частині у кожного, оскільки ОСОБА_3 набув права власності на спірне майно під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4

А отже, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить Ѕ частина спірної квартири.

З урахуванням наявності постанови нотаріуса про відмову видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на Ѕ частку, що належала ОСОБА_4 у спільній сумісній власності, суд вважав за можливе визнати за позивачем право власності на ј частку спірної квартири.

З зазначеним висновком колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, проживаючи разом у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за життя не здійснювали поділ набутого у шлюбі майна, зокрема спірної квартири.

До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув право власності на житло, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування.

Приписами ч.2 ст. 331 ЦК України, зокрема встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житлове приміщення, житловий будинок, інші споруди, є набуття самим спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, адже відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена.

Також, на підтвердження вищенаведеного, в матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій зазначено про відсутність у ОСОБА_4 прав власності на нерухоме майно (а.с. 100).

На вищенаведене, суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, а отже, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору (а.с. 135).

Таким чином, ураховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 рокуу цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: