КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 369/9815/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9812/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2019 року у складі судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2005 року. Від спільного проживання сторони мають дітей: ОСОБА_3 , 2001 року народження, та ОСОБА_4 , 2007 року народження. Спільне життя не склалось, через постійні суперечки, необґрунтовані претензії до неї з боку відповідача, в яких останній постійно принижував її честь та гідність, ганьбив її, від чого погіршилось її самопочуття, та після останньої сварки та образ з боку відповідача позивач та донька змушені були піти з дому.

Вказувала, що поведінка відповідача пов`язана з тим, що він з 2009 року перебуває на обліку в психіатричній лікарні ім. Павлова. Будь-яке примирення між ними є неможливим, тому шлюб слід розірвати.

Позивач також зазначала, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, веде господарську діяльність, має постійний дохід, тому має можливість забезпечити дітям належний рівень життя, забезпечити їх всім необхідним. В даний час позивач проживає в орендованій квартирі, для дітей створені всі умови проживання. Питання щодо місця проживання дітей сторони врегулювати в добровільному порядку не можуть, оскільки відповідач силоміць утримує сина та не бажає його віддавати, а через психологічний стан відповідача вона остерігається життя та здоров`я сина.

Посилаючись на вказане та те, що відповідач чинить постійний психологічний тиск на сина, не дбає про його зовнішній вигляд, позивач просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 лютого 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №193; визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей роз`єднано та виділено в самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року шлюб, зареєстрований 18 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №193, - розірвано, залишено ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2019 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 21 червня 2019 року, у задоволені позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3 - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наявні в справі матеріали свідчать про той факт, що відповідач з 2009 року знаходиться в психіатричній лікарні ім. Павлова, за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103, що в свою чергу виключає безпечне та спокійне середовище при проживанні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з відповідачем.

Посилаючись на те, що в матеріалах справи міститься аудіо фонограма від 31 січня 2019 року допиту дитини - ОСОБА_4 , що чітко визначає прихильність останнього саме до позивача та те, що відповідач маніпулює дитиною, а надана ним довідка про доходи є підробленою, оскільки у справі наявні докази того, що відповідач не працює і ніколи не працював в ТОВ «Бест Буча» на посаді начальника дільниці ремонту телекомунікаційної мережі, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі не міститься доводів щодо незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині закриття провадження в частині позовних, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ізОСОБА_2 перебували у шлюбі з 18 лютого 2005 року по 07 вересня 2018 року.

Встановлено, сторони мають спільних дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7 т.1).

Встановлено, що після припинення шлюбних відносин, мати ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , 2001 року народження, переїхали проживати до іншого помешкання, а ОСОБА_4 , 2007 року народження, залишився проживати разом з батьком ОСОБА_2 , де і проживає на час розгляду справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2017 року комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - як з матір`ю ОСОБА_1 , так і з батьком ОСОБА_2 (а.с.56-59 т.1).

Зі справи убачається, що як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 позитивно характеризуються за місце проживання (а.с.46 та а.с.60 т.1) та мають місце проживання: згідно договору оренди квартири від 04 вересня 2017 року (а.с.14-18 т.1) ОСОБА_1 проживає в однокімнатній квартирі загальною площею 46,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею проживає її донька; згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 20 жовтня 2017 року (а.с.54 т.1) ОСОБА_2 проживає в приватному будинку площею 220 кв.м, будинок має 4 кімнати, кухня, 2 вбиральні, котельня, гараж, пральні. Дитина має окрему кімнату з необхідними меблями, іграшками, книгами. Дитина має одяг, взуття.

Згідно даних долучених до справи виписок з медичних карток хвороби ОСОБА_2 станом на 2009 рік та 2013 рік ОСОБА_2 страждав на біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами, а також зазначено, що ОСОБА_2 не виявляє соціально-небезпечних тенденцій (а.с.78,79).

У справі відсутні належні та допустимі докази наявності психічного захворювання відповідача на час вирішення спору судом, а також агресивної поведінки щодо інших осіб, в тому числі сина ОСОБА_4 .

Встановлено, що у суді першої інстанції була заслухана думка дитини ОСОБА_4 , 2007 року народження, щодо бажаного місця проживання. Зокрема, розповідав як він проводить час з татом, мамою, сестрою; про створені умови проживання як у тата, так і у мами. Розповів, в даний час проживає з татом, у них налагоджений ритм життя, тато про нього піклується, проводить з ним час, їздив відпочивати. На вихідних він з задоволенням проводить час у мами, яка також про нього піклується. Будь-яких незручностей щодо даного укладу не висловив.

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 з серпня 2017 року разом з донькою виїхали з житлового будинку, в якому залишилися проживати відповідач разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 .

Отже, матеріалами справи доведено, що син сторін фактично за згодою матері тривалий час проживає разом з ОСОБА_2 , яка залишила його з батьком після припинення сімейних відносин з останнім.

Зі змісту долучених до справи характеристик на ім`я ОСОБА_4 з початкової шкоди та дитячого футбольного клубу «Білгород Сіті» убачається, що саме батько займається вихованням сина ОСОБА_4 , піклується про нього, цікавиться його успіхами, здоров`ям, прислухається до порад вчителів, сприяє фізичному розвитку дитини (а.с.48-50).

Відповідно до справи, відповідач за згодою ОСОБА_1 вивозив неповнолітнього на оздоровлення до Арабської республіки Єгипет в період з 30 грудня 2017 року по 08 січня 2018 року (а.с.86 т.1).

З пояснень в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 , а також представника ОСОБА_1 убачається, що сторони на даний час створили нові сім`ї й відповідач не чинить перешкод у спілкуванні та участі у вихованні неповнолітнього ОСОБА_4 матір`ю, а навпаки, сприяє цьому, за спільною згодою відвозить дитину до її помешкання й не обмежуючи у часі, за викликом, забирає сина назад.

При цьому, ОСОБА_2 також вказав, що у випадку бажання сина змінити постійне місце проживання він не буде заперечувати й виконає волю дитини.

Матеріалами справи доведено, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1 й подальшого провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 .

Районний суд, розглядаючи спір, з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Твердження апеляційної скарги про те, що наявні у справі матеріали свідчать про той факт, що відповідач з 2009 року знаходиться в психіатричній лікарні ім. Павлова, за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103, що в свою чергу виключає безпечне та спокійне середовище при проживанні дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з відповідачем, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

В матеріалах справи не міститься доказів невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, залишення ним дитини без нагляду, аморальну поведінку, зловживання забороненими речовинами.

Крім того, колегія суддів враховує й те, що скаржником не надано будь яких інших доказів щодо безпосередньо перебування ОСОБА_2 на обліку у психіатра, аніж наявні у матеріалах справи виписок з медичних карток хвороби ОСОБА_2 за 2009 рік та 2013 рік, з яких убачається, що ОСОБА_2 має діагноз: біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами та соціально-небезпечних тенденцій не виявляє.

Не міститься у справі й доказів агресивної поведінки ОСОБА_2 щодо інших осіб, в тому числі сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, в наданих у суді першої інстанції пояснень сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також не міститься даних щодо неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Зі справи убачається наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини і у матері, і у батька, їх позитивних характеристик з місць проживання та роботи, прихильність дитини до обох батьків.

Посилання апеляційної скарги на те, що у справі міститься аудіо фонограма від 31 січня 2019 року допиту дитини - ОСОБА_4 , що чітко визначає прихильність останнього саме до позивача та те, що відповідач маніпулює дитиною, а надана ним довідка про доходи є підробленою, оскільки у справі наявні докази того, що відповідач не працює і ніколи не працював в ТОВ «Бест Буча» на посаді начальника дільниці ремонту телекомунікаційної мережі, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду щодо відсутності підстав визначення місця проживання дитини сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю.

При цьому, колегія суддів враховує й відсутність у справі доказів того, що за час проживання дитини разом з батьком останній мав матеріальні труднощі щодо утримання неповнолітнього, проявляв неналежну поведінку.

Колегія суддів вважає, що проживання сина сторін з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її належного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: