ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/216/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю

представника скаржника ОСОБА_1 ;

представника заінтересованої особи - Дарницького РВ ДВС м. Київ

Костюк Л.О.;

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3

ОСОБА_6.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Наталії Іванівни, за участю заінтересованої особи - ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі скаржник, ОСОБА_2 ) звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Малівської Наталії Іванівни (далі - головний державний виконавець, Малівська Н.І .), в якій просив визнати бездіяльність державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Малівської Наталії Іванівни та зобов`язати її надати відповіді на заяви, а також здійснити перерахунок розміру аліментів з урахуванням відомостей про місце роботи ОСОБА_2 в Російській Федерації.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала, просила задовольнити скаргу з підстав викладених в останній.

Представник стягувача проти скарги заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість. Зазначила, що доводи викладені в скарзі є необґрунтованими та безпідставними.

Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТЮ у м. Києві проти скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні, зазначивши, що дії вчинені державним виконавцем є правомірними, а доводи викладені в скарзі є безпідставними.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На виконанні у державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №57666772, що відкрите 19.11.2018 року з примусового виконання судового наказу №753/15567/18, виданого 12.10.2018 Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 13.08.2018 та до досягнення дитиною повноліття /а.с. 8, 34/.

Розрахунок суми аліментів в даному виконавчому провадженні здійснюється у відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: якщо не відоме місце роботи боржника, проводиться згідно статистичних даних середньомісячного заробітку по м. Києву.

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Проте, скаржник не погоджується з таким розрахунком, оскільки на час винесення судового наказу про стягнення аліментів та і на даний час він офіційно працює на території Російської Федерації та отримує офіційний дохід, що за офіційним курсом НБУ становить 5 807,11 грн. В зв`язку з чим, 23.05.2019 та 22.07.2019 року направив на адресу державного виконавця заяви про здійснення перерахунку та надав відповідні докази про отримувані доходи та місце роботи /а.с. 5-6, 9-12/.

Проте, з такими доводами суд не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюється опис та арешт цього майна.

Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» надані широкі права та повноваження державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова. А згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови.

У свою чергу, відповідно до ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної сторони, на території якої постійно проживають діти.

Тобто, законодавством чітко передбачено, що законодавство, яке регулює відповідні правовідносини визначається виключно законодавством України, оскільки рішення ухвалене Іменем України, а відтак документи, що подаються до державних органів України, повинні бути перекладені на державну мову та завірені відповідною печаткою.

Проте, всупереч даним вимогам скаржник не виконав такі обов`язки, а відтак докази надані ним про місце роботи та отримувані доходи не можуть братися до уваги державним виконавцем. Окрім того, факт відсутності відповідей державного виконавця на запити представника скаржника спростовується матеріалами виконавчого провадження, у яких наявні відповіді на звернення представника скаржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Оцінюючи належність, достовірність а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дії державного виконавця під час виконання судового рішення, зокрема відмови у перерахунку аліментних зобов`язань, були правомірними та відповідали вимогам чинного законодавства.

На підставі вище наведеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 447 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівської Наталії Іванівни, за участю заінтересованої особи - ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.