справа № 208/174/19
№ провадження 2/208/1961/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковській М.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позивних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з 16 серпня 2003 року в зареєстровано шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем у неї не склалось, з вересня 2004 року шлюбні відносини між нами були припинені, а 31 жовтня 2014 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати разом з нею, та з ОСОБА_3 рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року на її користь, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2005 року і до повноліття дитини. Рішення суду відповідач не виконував неналежним чином, у зв`язку з чим з липня 2011 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на вересень 2018 року складає 93830, 05 грн. Ніякої іншої допомоги у добровільному порядку відповідач на утримання дитини не надає.

Тому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам за період з липня 2011 року по вересень 2018 року, включно, в сумі 93 830 грн. 05 коп. та неустойку, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період липня 2011 року по вересень 2018 року, включно, в сумі 870 216,83 коп.

Заяви, клопотання позивача, відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. Надала до суду відповідь на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позов в якому зазначає, що в 2011 році він дізнався, що не є біологічним батьком малолітньої дитини, того часу він на користь позивача сплачував аліменти на утримання дитини. В 2017 р. він одружився, від цього шлюбу народилась дитина ОСОБА_6 . Також вимоги в частині стягнення неустойки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості по сплаті аліментів належними та допустимими. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду 01 березня 2019 р. відкрито провадження по справі, призначено судове засідання.

08 квітня 2019 року ОСОБА_3 подано до суду зустрічний позов, але 16 вересня 2019 року ухвалою залишений без розгляду.

30 травня 2019 року ухвалою суду визначено здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

04 червня 2019 року ухвалою суду призначено експертизу.

06 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по справі.

Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази

В судовому засіданні, встановлено, що батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що вбачається зі свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 31 (а.с.8).

Відповідно до виконавчого листа, виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 23 березня 2005 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2005 року і до повноліття дитини (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, з розрахунків заборгованості зі сплати аліментів наданих державним виконавцем ОСОБА_10 загальний розмір заборгованості по аліментам, які стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 складає 870 216 грн. 83 коп. (а.с.13-15).

Позивач до позову надала розрахунок пені за несплату або за несвоєчасну сплату аліментів за період з липня 2011 по вересень 2018 року у розмірі з розрахунку 2649 днів, де загальний розмір неустойки становить 870 216 грн. 83 коп. (а.с.3-5), відповідач, в свою чергу, надав свій розрахунок, а саме неустойка з липня 2011 по вересень 2018 р. становить 25 515, 95 грн. (а.с.45-47).

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 194 Сімейного Кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і зроблено висновок, що «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів».

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Як встановлено в судовому засіданні здійснені нарахування відповідачем відповідають вищенаведеної формули та складає: з липня 2011 року по грудень 2011 рік 939 грн, з січня 2012 рік по грудень 2012 рік в сумі 2 185,30 грн., з січня 2013 рік по грудень 2013 рік в сумі 2 412 грн., з січня 2014 рік по грудень 2014 рік в сумі 2 603,03 грн., з січня 2015 рік по груднь 2015 рік в сумі 2 931,16 грн., з січня 2016 рік по грудень 2016 рік в сумі 3 851,73 грн., з січня 2017 рік по грудень 2017 рік становить 5593,48 грн., з січня 2018 рік по вересень 2018 рік становить 5000,25 грн., та за період з 01 липня 2011 рік по 01 вересня 2018 рік загальна сума неустойки за прострочення виплати аліментів становить 25 515,95 грн.

Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Матеріали справи не містять докази на підтвердження відсутності вини боржника щодо несплати аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Окрім цього, суд зазначає, що хоча й відповідач не заперечує щодо наявності та суми заборгованості по аліментам, але з липня 2011 року по сьогоднішній час свої зобов`язання покладені на нього рішенням суду про стягнення аліментів на дитину, не виконує, тому з урахуванням положень ст.ст.179, 180 СК України, та для захисту прав дитини на її утримання, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам за період з липня 2011 року по вересень 2018 року, підлягають задоволенню, тобто стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості по аліментам в розмірі 93 830 грн. 05 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат

Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави, а в частині вимог позивача про стягнення витрат по оплаті за надання правової допомоги при зверненні до суду в сумі 750 грн. слід відмовити, оскільки вказані витрати позивачем в судовому засіданні не доведені.

Керуючись ст. ст. 179, 180-184, 194, 196 СК України, ст.ст. 7, 19, 141, 206, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам за період з липня 2011 року по вересень 2018 року в сумі

- 93 830 (дев`яносто три тисячі вісімсот тридцять) грн. 05 коп.

- 25 515 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 95 коп. - неустойку, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період липня 2011 року по вересень 2018 року

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто через Дніпровський апеляційний суд.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області: адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Похваліта С. М.