ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 644/1753/18

провадження № 22-ц/818/5289/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство "Завод "Електроважмаш",

третя особа: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства завод «Електроважмаш», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника Булах- ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року в складі судді Матвієвської Г.В., -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства завод «Електроважмаш», третя особа: ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з ДП «Електроважмаш» на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 09.06.2015 року працівник ДП «Електроважмаш» ОСОБА_2 , керуючи справним автомобілем марки ГАЗ моделі 3309 № АХ5067СХ, працюючи на території цеху №06 відповідача, не переконався в безпеці руху транспортного засобу заднім ходом та зміною напрямку руху, що призвело до ДТП, а саме до того, що ОСОБА_2 наїхав на позивача, коли вона прибирала проїзну частину цеху №6. Від удару автомобілем упала на руки, вдарилася обличчям та в результаті чого вироком апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Таким чином неправомірними діями ОСОБА_2 позивачці була заподіяна моральна шкода. Оскільки на момент ДТП ОСОБА_2 перебував з відповідачем ДП «Завод «Електроважмаш» у трудових відносинах, то позивач вважає, що саме підприємство має відшкодувати шкоду завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. З позовної заяви вбачається, що спричинена позивачу моральна шкода виразилася в тому, що внаслідок ДТП потерпіла зазнала: фізичного болю та страждань внаслідок ушкодження здоров`я; душевного страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою винуватця ДТП ОСОБА_2 ; хвилюваннями у зв`язку з тим, що виникла необхідність перевлаштовувати налагоджений ритм життя; емоційним дискомфортом, пов`язаним з тим, що ні ОСОБА_2 , ні відповідач не надали матеріальну допомогу для проведення операції. Позивач в позовній заяві зазначає, що розмір заподіяної моральної шкоди слід визначати з урахуванням страждань від тих емоцій і почуттів, що позивач пережила у момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , що залишили слід в її пам`яті та позначилась на психічному здоров`ї. Отже, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 129,00 грн.

27 квітня 2018 року до канцелярії суду від представника позивача Булах- ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення щодо правового обґрунтування позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з яких виходить, що витрати на професійну правничу допомогу протягом розгляду справи становить 3200,00 грн., з умовою розгляду справи за два судових засідання.

25 квітня 2019 року до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В запереченнях на позовну заяву відповідач позов не визнав, вважає його незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного. В ході судового розгляду кримінальної справи № 644/4448/16-к з підстав, що сталися внаслідок ДТП 09.06.2015 року, ДП "Завод "Електроважмаш" був визнаний цивільним відповідачем і позивач вже заявляв цивільний позов до підприємства про відшкодування шкоди заподіяної злочином у розмірі 30 000 грн. Проте, відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.06.2017 року у цивільному позові було відмовлено, а згідно вироку судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 року цивільний позов позивача до ДП "Завод "Електроважмаш" було залишено без розгляду.

Відповідач спростовує всі доводи позивача, вказуючи на недоведеність обставин на які позивач посилається. Вказує, що згідно довідки Міжрайонної спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії від 02.12.2015 року, внаслідок трудового каліцтва, що сталося 09.06.2015 року, позивач втратила професійну працездатність на 10% (сумарно 40 %). Втрата працездатності у розмірі 20 % (сумарно 50%) була встановлена лише 13.12.2016 року, тобто через півтора року після ДТП. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок між ДТП, що мало місце 09.06.2015 року та втратою працездатності в розмірі 20 %, що була зафіксована лише 13.12.2016 року - не встановлений, оскільки з урахуванням значного часу з дня ДТП втрата працездатності могла відбутися з іншої причини. Також позивачем не підтверджено документально рекомендації лікарів з Інституту кісті, щодо потреби в здійсненні операції по видаленню осколків з кісті. Крім того, позивач зазначає, що через душевні страждання за відновлення свого здоров`я (через ушкодження в результаті ДТП) у неї стався інсульт (у квітні 2016 року), після чого вона стала інвалідом ІІ групи. Вказане твердження (стосовно причин інсульту) не підтверджено жодним доказом. Пройшло декілька місяців, про які зазначає позивач, а саме 10 місяців з дня ДТП. Згідно довідки ОСОБА_4 від 22.06.2016 року інвалідність позивач набула з 21.06.2016 року з причини - загальне захворювання (п.9 Довідки), тобто більше ніж через рік після ДТП. Крім того, більшість довідок та виписок із медичних закладів, що наявні в матеріалах справи, були зроблені вже після інсульту, майже через рік після ДТП. Тому стан здоров`я позивачки (згідно даних довідок) не можна вважати наслідком ДТП. За рік з моменту ДТП могла трапитися будь-яка інша подія, що і стало причиною погіршення здоров`я. Тим більше, що посилання позивача на втрату чоловіка - ОСОБА_5 внаслідок онкологічного захворювання не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки не надано належним чином завірених доказів про одруження позивача з ОСОБА_5 . Відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

04.05.2018 року до суду надійшли пояснення щодо позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 , в яких зазначається, що позивачка не довела своїх вимог, а розмір заявлених нею вимог не відповідає розумності, виваженості та справедливості.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Завод "Електроважмаш" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди - 9 500,00 грн.

Стягнуто з ДП "Завод "Електроважмаш" на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Стягнуто з ДП "Завод "Електроважмаш" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 544 грн. 51 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_7 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду змінити та збільшити стягнення розміру моральної шкоди з ДП "Завод Електроважмаш" на її користь до 50000 грн.; збільшити стягнення витрат на професійну правову (правничу допомогу) адвоката до 8129 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не врахував характер та обсяг страждань, яких вона зазнала від час ДТП, не врахував неможливість відновлення її стану здоров`я після втрати працездатності на 10%, у зв`язку з чим відбулися вимушені зміни у її житті. Вважає, що вона довела існування причинного зв`язку між моральною шкодою, що їй спричинена внаслідок ДТП, і протиправною поведінкою ОСОБА_2 .

Також вказує, що суд не навів в рішенні розрахунку стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1544 грн. Посилається на те, що вимоги ст. 137 ЦПК України позивач виконала:, а саме: разом із позовом надала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також подала письмові докази надання правничої допомоги не лише до звернення з позовом до суду, а й докази представництва інтересів позивача при розгляді справи в суді першої інстанції.

04 листопада 2019 року до канцелярії суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ДП "Завод "Електроважмаш" адвоката Ореховського О.А., в якому зазначає, що надані позивачем довідка №445394 від 22.06.2016 року і акт огляду медико-соціальною експертною комісією № 775 від 22.06.2016 року не мають відношення до ДТП, яка сталася 09.06.2015 року, оскільки із пункту 29.1 акту вбачається, що інвалідність встановлена позивачу у зв`язку із наслідками острого порушення мозкового кровообігу та атеросклеротичного енцефалопатією, а не у зв`язку з наслідками травми на виробництві від 09.06.2015 року. Не заперечує вини водія автомобіля, проте вважає, що в даному випадку наявна сукупна вина, як водія, так і позивача, яка порушила вимоги ст. 14 Закону України "Про охорону праці". Зазначає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, оскільки більшість довідок та виписок із медичних закладів, які наявні в матеріалах справи, були зроблені майже через рік після скоєння ДТП.

Відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що тяжких наслідків для позивача не настало, не відбулося значно суттєвих вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому відшкодування моральної шкоди в сумі 9 500,00 гривень є достатнім, обґрунтованим та справедливим.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись в повній мірі не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.06.2015 року ОСОБА_2 не впевнившись у безпеці руху допустив наїзд на прибиральницю ОСОБА_1 , навпроти 5-ї дільниці території цеху №6 ДП "Завод "Електроважмаш". В результаті даного ДТП ОСОБА_1 отримала згідно з висновком судово-медичної експертизи середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 30.11.2017 року апеляційна скарга прокурора була задоволена частково, а потерпілої повністю, вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.06.2017 року був скасований та ухвалений новий, яким ОСОБА_2 був визнаний винними у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, і йому було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., цивільний позов ОСОБА_1 залишений без розгляду. (а.с.5-10).

Відповідно до довідки № 077820 від 02.12.2015 року і акту огляду медико-соціальною експертною комісією №1970/8 від 02.12.2015 року, які наявні в матеріалах справи, ступінь втрати працездатності внаслідок професійної травми склав 10%, 30% ступеня втрати працездатності позивач мала внаслідок професійної травми від 30.06.1972 року.

Із довідки № 445394 від 22.06.2016 року і акту огляду медико-соціальною експертною комісією №775 від 22.06.2016 року вбачається, що інвалідність встановлена ОСОБА_1 у зв`язку із наслідками острого порушення мозкового кровообігу та атеросклеротичного енцефалопатією.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо спричинення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , позивач зазначає, що їй довелося переналагоджувати ритм життя, дбати не лише про себе, але й здійснювати необхідний догляд за хворим чоловіком.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000грн.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1 ст.1168 ЦК України).

Пунктом 3, 5, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Таким чином, умовами виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов`язання з відшкодування шкоди не виникає.

Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 вона зазнала фізичного болю та страждань, душевних страждань, у зв`язку зі значним часом розслідування кримінального провадження у правоохоронних органах; хвилюваннями у зв`язку з тим, що позивачу довелося перевлаштовувати налагоджений ритм життя, навчатися обслуговувати не лише себе, але й хворого чоловіка; емоційним дискомфортом, що супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє життя та здоров`я. Крім того, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 їй було завдано немайнових втрат, які стали головною умовою негативних змін у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, важкість виконання повсякденних обов`язків тощо.

З підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується за умови завдання протиправним діянням безпосередньо ушкодження здоров`я.

Відповідальність за п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України має місце, коли відповідачем було вчинено правопорушення проти життя та здоров`я особи, об`єктом якого є суспільні відносини щодо вказаних матеріальних благ.

Із матеріалів справи вбачається, що діями ОСОБА_2 було завдано шкоду здоров`ю позивача, у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Даний факт доведено та ніким не заперечується.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачу була спричинена моральна шкода.

Однак, з урахуванням встановлених обставин та з огляду на те, що ОСОБА_1 завдано шкоду здоров`ю у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень, в зв`язку з цим вона відчувала фізичний біль, довелося перевлаштовувати налагоджений ритм життя, ступінь втрати працездатності внаслідок професійної травми склав 10%, а також те, що вищезазначеним вироком суду встановлено, що потерпіла також своїми діями порушила вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», які згідно експертизи перебувають у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку, колегія суддів вважає можливим збільшити розмір моральної шкоди з 9500 грн. до 15 000 грн.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 30 закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: копія договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2018 року; акт про надання послуг та виконання робіт від 21 березня 2018 року; копія квитанції про оплату правничої допомоги від 21 березня 2018 року на загальну суму 8129 грн..

Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту визначено у акті надання правничої (правової) допомоги та виконання послуг від 21 березня 2018 року, відповідно до якого адвокатом здійснено наступні дії з зазначенням кількості годин: усне консультування клієнта щодо питання звернення з позовом до ДП завод «Електроважмаш», загальною вартістю 200 грн; складання позовної заяви до ДП завод «Електроважмаш», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, кількістю годин 7, загальною вартістю 6167 грн; збір доказів, підготування належної кількості копій документів, необхідних для подання позову до суду та учасникам процесу, кількістю годин 2, загальною вартістю 1762 грн. Зазначено, що клієнт сплатив 21 березня 2018 року гонорар адвокатові в розмірі 8129 грн. відповідно до п. 3.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги від 20 лютого 2018 року, що підтверджується квитанцією.

Відповідно до п. 3 ч.1. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Оскільки колегія суддів вважає, що розмір стягнення моральної шкоди необхідно змінити та збільшити з 9500 грн. до 15 000 грн., за таких обставин, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми моральної шкоди наявні підстави для зміни рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правову (правничу допомогу) та зміні також підлягає і розмір стягнутого судового збору.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 30 % (з 50000 грн. до 15000 грн.). Таким чином, з відповідача ДП "Завод Електроважмаш" на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2438, 70 грн. (30% від 8129 грн.)

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а при подачі позовної заяви до сплати підлягав судовий збір у розмірі 704.80 грн. та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ДП "Завод Електроважмаш" на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 211,44 грн. (30% від 704.80 грн.). Оскільки частковому задоволенню підлягає і апеляційна скарга, з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 317,16 грн. (30% від 1057,20 грн.).

Таким чином з ДП "Завод Електроважмаш" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 528,60 грн. (211,44 грн. + 317,16 грн.).

ДП "Завод Електроважмаш" рішення суд не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року змінити.

Збільшити розмір стягнення моральної шкоди з 9500 гривень до 15000 гривень.

Збільшити стягнення витрат на професійну правову (правничу) допомогу з 1544 гривень 51 копійки до 2438 гривень 70 копійок.

Стягнути з ДП "Завод Електроважмаш" на користь держави судовий збір у розмірі 528 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко