ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5910/19 Справа № 191/2773/17 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування обов`язкової частини у спадщині, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка 15 травня 2012 року залишила заповіт на її ім`я, яким усе майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповідала їй.

Вказувала, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі договору дарування квартири від 20 серпня 2001 року.

Зазначала, що після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину у встановлені законом строки, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування обов`язкової частини у спадщині, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 та після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., яка належала померлій на підставі договору дарування від 20 серпня 2001 року.

Вказувала, що після смерті матері подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Зазначала, що постановою державного нотаріуса від 07 липня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що померла усе своє майно заповідала ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що на момент відкриття спадщини була інвалідом 3 групи, що свідчить про її право на обов`язкову частку у спадщині, а тому просила суд визнати за нею право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, в порядку спадкування обов`язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив зустрічні позовні вимоги, оскільки ОСОБА_2 недовела належними та допустимими доказами свого права на обов`язкову частку у спадщині.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

27 серпня 2019 року о 09 годині 18 хвилин від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.116).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній, і додатково поданими, доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для викладення другого та четвертого абзаців резолютивної частини оскаржуваного рішення в іншій редакції.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.4), якій на підставі договору дарування квартири, посвідченого 20 серпня 2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В., даруватель ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м (а.с.5).

За життя, 15 травня 2012 року ОСОБА_3 , склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №544, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно копії довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» №845 від 21 липня 2017 року, спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с.7-8,9).

Постановою державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 21 липня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця у зв`язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Постановою державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не має права на спадкування після смерті її матері - ОСОБА_3 , так як заповітом від 15 травня 2012 року ОСОБА_3 позбавила права на спадкування усіх інших осіб, крім ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що її батьками є: батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 11 січня 1979 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 .

Відповідно довідки від 29 серпня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дніпровському приміському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області Синельниківському відділі і отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи. Дата настання інвалідності 24 червня 2009 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №723359, ОСОБА_2 повторно з 08 серпня 2017 року встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01 вересня 2018 року. Дата чергового переогляду 08 серпня 2018 року.

В матеріалах спадкової справи №84/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 містяться заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Також, в матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту від 25 січня 1989 року, згідно якого ОСОБА_3 все належне їй майно заповідала ОСОБА_2 , заповіт посвідчений державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 104.

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та повністю задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої матері, як непрацездатна дитина спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

При вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом, суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: 1)призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України); 2)без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині; у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність (частини друга, третя, четверта статті 1235 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача ОСОБА_1 було складено нотаріально посвідчений заповіт.

Також матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є непрацездатною донькою померлої ОСОБА_3 , а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, що не спростовується доводами апеляційної скарги ОСОБА_1

Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд.

Разом з тим, у статті 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Малолітніми є особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І,ІІ,ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

В аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності (рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року №1-рп2014).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відсутні належні докази інвалідності ОСОБА_2 є хибними, оскільки інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

В матеріалах справи міститься копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №723359 від 08 серпня 2017 року, повторна (а.с.57), також міститься копія довідки від 29 серпня 2017 року, з якої вбачаються, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, дата настання інвалідності 24 червня 2009 року (а.с.56).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Втім колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольнивши частково первісні позовні вимоги та задовольнивши у повному обсязі зустрічні позовні вимоги не вказав у резолютивній частині рішення стосовно визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 (в межах заявлених позовних вимог), та не зазначив про визнання в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Отже, другий та четвертий абзац резолютивної частини оскаржуваного рішення підлягає викладенню в іншій редакції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Другий та четвертий абзац резолютивної частини рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року викласти в наступній редакції:

"Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

"Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.