ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/2597/18

провадження №22ц/822/612/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Андрушків С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2019 року в цивільній справі за позовом ТзОВ «Фінансова компанія» «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (головуючий у суді першої інстанції - суддя Григорчака Ю.П.)

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 01 жовтня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» та ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» було укладено договір факторингу №01110/1, відповідно до якого Клієнт уступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржникам щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли всі права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі.

21 червня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем було укладено договір №-011 від 21 червня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-gropshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору.

ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу позику у розмірі, визначеному в договорі. Платіжним повідомленням підтверджується, що на картковий рахунок Відповідача було перераховано позику в розмірі 3000грн. Строк надання послуг за цим договором розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору і становить - не пізніше 23:00 годин 21липня 2018 року.

Відповідач заборгованість на сплатив, на підставі вищевикладеного ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» просило стягнути з відповідача заборгованість перед позивачем станом на 01 жовтня 2018 року в розмірі 14876,10грн. яка складається із заборгованості за кредитом - 3000 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом - 5411,10грн., заборгованості за пенею - 6465 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2019 року позов ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» заборгованість за кредитним договором №-011876 від 21 червня 2018 року в розмірі 14876 гривень 10 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривні.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що, позивачем належними, достатніми та допустимим доказами підтверджена заборгованість відповідача станом на 01 жовтня 2018 року, яка становить 14876,10 грн. та складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 5411,10грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6464 грн. - заборгованість за пенею. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалите нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що копія листа ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» не є належним доказом, оскільки зазначена дата отримання грошових коштів відповідачем у такому листі не співпадає із датою укладання договору. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачем підписано електронним цифровим підписом заявку на укладання договору позики. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП, відомостей про особистий ключ підписувала, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору №-011876 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 21 червня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія є гроші » надало ОСОБА_1 позику в розмірі 3000 грн., сума процентів за користування позикою складає 1091,10 грн. за 31 день, проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Дата надання позики - 21 червня 2018 року. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 годин 21 липня 2018 року включно.

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №2973 від 21 червня 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, борг відповідача за договором №-011876 від 21 червня 2018 року станом на 01 жовтня 2018 року складає 14876,10 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 5411,10 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6464 грн. - заборгованість за пенею.

Згідно договору про надання фінансових послуг факторингу №0110/1 від 01 жовтня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» з однієї сторони та ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» уклали даний договір, в силу якого Фактор займає місце Клієнта в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного Договору відносно усіх прав Клієнта, у тому числі права одержання від божника суми основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до договору п.3.2.1. проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належними, достатніми та допустимим доказами підтверджена заборгованість відповідача ОСОБА_1 яка на 01.10.2018 року становить 14876,10 грн. та складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 5411,1 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6464 грн. - заборгованість за пенею. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію».

Встановлено що згідно договору №-011876 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 21 червня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія є гроші » надало ОСОБА_1 позику в розмірі 3000 грн., сума процентів за користування позикою складає 1091,10 грн. за 31 день, проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Дата надання позики - 21 червня 2018 року. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 годин 21 липня 2018 року включно.

В п.2.1 Договору зазначено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов договору, а позичальник зобов`язується отримати та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений договором.

Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частина 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вказує на те, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Клієнт здійснює заповнення заявки на сайті. Товариство інформує клієнта про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості надання кредиту шляхом надсилання смс-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці.

Підтвердженням надсилання смс-повідомлення відповідачу з кодом, зазначеним у договорі позики є лист ТОВ «Мобізон» від 02.07.2019р.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачем підписано електронним цифровим підписом заявку на укладання договору позики, і при цьому, матеріали справи не містять відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відхиляються апеляційним судом, оскільки договір позики було укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Статтею 13 Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №2973 від 21 червня 2018 року, а також довідкою системи «Platon», яка містить відомості про дату операції - 21.06.2018р., суму операції - 3000грн., номер картки та номер транзакції.

Апелянтом не спростовані зазначені докази, якими підтверджено отримання відповідачем коштів.

Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції представник відповідача не заперечував про отримання відповідачем коштів на картковий рахунок.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - є видом кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, борг відповідача за договором №-011876 від 21 червня 2018 року станом на 01 жовтня 2018 року складає 14876,10 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 5411,10 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6464 грн. - заборгованість за пенею.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на наступне.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.ст.550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що договір №-011876 про надання позики від 21 червня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 укладений на один місяць і зазначено в договорі дату повернення позики - не пізніше 23:00 годин 21 липня 2018 року включно, підстав для стягнення -процентів за користування кредитом та пені після спливу строку договору немає.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не застосував відповідні норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, за положеннями зазначених норм матеріального права кредитодавець має право встановлювати крім процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги для отримання обслуговування та повернення кредиту, тільки якщо ці дії є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що умова договору, зазначена у пункті 3.2.1. щодо процентів за користування позикою в розмірі 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних є нікчемною, оскільки в цьому пункті передбачено що саме позичальник повинен вносити зазначену плату за дії які не є послугою.

Враховуючи зазначені обставини, позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 3000 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 1091,10 грн. за 31 день.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити, позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 3000 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 1091,10 грн. за 31 день.

Відповідно до положеннь ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи відсоток задоволення позову 27,50% з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» підлягає стягненню 484,55грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову, а також враховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 72,50% з ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1916,17грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Згідно пункту 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначені норми, з ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1431,62грн. (1916,17грн. - 484,55грн.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2019 року змінити.

Позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» заборгованість за кредитним договором №-011876 від 21.06.2018р. врозмірі 4091,10грн., що складається із : 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 1091,10грн. проценти за користування позикою.

Розподіл судових витрат змінити. Стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» на користь ОСОБА_1 1431,62грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 28 серпня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :