Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 11/13437/15-ц

провадження № 61-26982св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне підприємство «Сента»,

третя особа - приватне акціонерне товариство страхова компанія «Перша»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Грушицького А. І., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Сента» (далі - ПП «Сента») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області сталася ДТП. Водій ОСОБА_3 , керуючи вантажним автомобілем марки «Volvo FH 4X2T», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПП «Сента», і який на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з власником джерела підвищеної небезпеки, скоїв наїзд на належний їй автомобіль марки «ІВЕКО», під керуванням ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що внаслідок ДТП вона, як пасажир автомобіля марки «ІВЕКО», отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а належний їй автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень, та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просила стягнути з ПП «Сента» на її користь витрати на лікування в розмірі 550 грн 39 коп., на евакуатор транспортного засобу у розмірі 3350 грн, на стоянку автомобіля - 1520 грн, матеріальний збиток в зв`язку з ушкодженням транспортного засобу у розмірі 72 800 грн 24 коп. та 25 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудні 2015 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи було залучено приватне акціонерне товариство страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ СК «Перша»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Сента» на користь ОСОБА_1 72 800 грн 24 коп. спричинених матеріальних збитків, понесені витрати на лікування в розмірі 550 грн 39 коп., а також витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 3 350 грн, 1 520 грн сплачених за стоянку автомобіля, 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказана ДТП сталася саме з вини працівника ПП «Сента», який не витримавши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, скоїв зіткнення з автомобілем позивача, заподіявши їй, крім майнової шкоди, ще й тілесні ушкодження, а також моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПП «Сента» задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини водія відповідача, наявність якої є підставою для настання відповідальності відповідача відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи відсутність преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього рух, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Таким чином вважала, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, дійшов правильного висновку про наявність у діях водія автомобіля марки «Volvo FH 4X2T», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вини в заподіянні шкоди ОСОБА_1

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справу № 161/13437/15-ц призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 28 серпня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області сталася ДТП за участю вантажного автомобіля марки «Volvo FH 4X2T», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПП «Сента», під керуванням ОСОБА_3 , та автомобілем марки «ІВЕКО» 59.12, д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_4

Постановою т.в.о. начальника СВ Гощанського РВУ МВС України в Рівненській області від 05 вересня 2012 року порушено кримінальну справу за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у вказаній справі.

Судами попередніх інстанцій з кримінального провадження № 0000292 встановлено, що 28 серпня 2012 року на дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області ОСОБА_3 , який працює водієм ПП «Сента», керуючи автомобілем марки «Volvo FH 4X2T», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Київ у напрямку м. Рівне, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ІВЕКО» 59.12, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який належить ОСОБА_1 , в якому вона була пасажиром, та зупинився на заборонений сигнал світлофора на регульованому пішохідному переході. Внаслідок чого автомобіль марки «ІВЕКО» 59.12 здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом Kogel, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля марки «ІВЕКО» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Постановою про закриття кримінального провадження (КП № 0000292) від 06 квітня 2016 року кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення та копію постанови направлено начальнику відділу превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Рівненській області для вирішення питання про притягнення винного водія до адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення.

Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 була написана заява про закриття кримінального провадження за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень під час ДТП, так як претензій матеріального та морального характеру не має, потерпілим по даному факту бути не бажає.

Відповідно до інформації Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 14 червня 2016 року постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , яка надійшла на адресу відділу УПД ГУНП в Рівненській області 28 квітня 2016 року, була скерована за належністю заступнику начальника УПД ГУНП у Волинській області.

На запит суду від 01 липня 2016 року від УПД ГУНП у Волинській області відповідь не надійшла.

Також судами із звіту №2013/1825 про оцінку автомобіля марки «ІВЕКО» 5912, д.н.з. НОМЕР_2 , від 05 грудня 2012 року встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного транспортного засобу в результаті його пошкодження складає 72 800 грн 24 коп.

Із виписки № 12998 від 18 серпня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні та вартість її лікування, становить 550 грн 39 коп.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що завдані їй матеріальні збитки не відшкодовані, а тому просила стягнути з ПП «Сента» на її користь витрати на лікування у розмірі 550 грн 39 коп., витрати на евакуатор транспортного засобу у розмірі 3350 грн, за стоянку автомобіля - 1520 грн, матеріальний збиток у зв`язку з ушкодженням транспортного засобу у розмірі 72 800 грн 24 коп. та 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Також у абзаці другому пункту 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У зв`язку з наведеним та на виконання вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року суду слід було вирішити процесуальний статус страховика - ПрАТ СК «Перша».

Проте, вирішуючи спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, з ПП «Сента», суди не встановили чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, не зважаючи на те, що страхова компанія була залучена як третя особа. Хоча для вирішення питання про наявність підстав для відшкодування шкоди відповідачем, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, правове значення має чи виник у страховика обов`язок з виплати страхового відшкодування та чи отримав позивач страхове відшкодування від страхової компанії.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини водія відповідача, наявність якої є підставою для настання відповідальності відповідача відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки у випадку, коли шкода завдана пасажиру, вина не має значення, оскільки обидва водія керували автомобільним транспортом як джерелом підвищеної небезпеки. У результаті ДТП постраждала третя особа - пасажир.

Разом з тим і не можна у повній мірі погодитись і з висновками суду першої інстанції. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказана ДТП сталася саме з вини працівника ПП «Сента», який не витримавши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, скоїв зіткнення з автомобілем позивача, заподіявши їй, крім майнової шкоди, ще й тілесні ушкодження, а також моральну шкоду. Суд першої інстанції не врахував, що матеріалами кримінального провадження № 0000292 встановлено, що транспортний засіб марки «ІВЕКО» 59.12, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який належить ОСОБА_1 , в якому вона була пасажиром, зупинився на заборонений сигнал світлофора на регульованому пішохідному переході. Внаслідок чого автомобіль марки «ІВЕКО» 59.12 здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом Kogel, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_6 . Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун